ÙMANAK DISTRIKT 357 



paa Plateauerne er der for koldt, hvis der da overhovedet er isfrit. Paa Urerne 

 ved Klippevæggenes Fod og paa de lavere Øer er der som Regel for lidt Muld; 

 den bare Sten stikker igennem overalt. 



I Basalt- og Sandstensegnene er Forholdene helt anderledes, da her altid er 

 det brede Forland. Paa NûgssuaKs Nordkyst mærkes det dog ikke saa meget, 

 da den jo er en Skyggeside. Derimod er Ubekendt Ejland og navnlig Svartenhuk 

 kendelig mere frodigt end det øvrige. 



Den aabne Fjældmarksvegetation er absolut den dominerende i Distrik- 

 tet, snart betinget af Ekspositionen, snart af Højden eller af Bjærgarten. Paa 

 gunstige Steder med længere varende Snedække og rigeligere Fugtighed om Som- 

 meren bliver Plantedækket sammenhængende, Hede eller Kær, og paa Ubekendt 

 Ejland og Svartenhuk faar disse Samfund stor Udbredelse. Smaa Ur te li er fin- 

 des indstrøet som Pletter paa gunstige Steder, og rigt blomstrende Klippehylder 

 er der ogsaa, blot der er Vand og Solvarme. Den gødede Vegetation findes 

 ved beboede Steder og ved Foden af de talrige Fuglefjælde. Betydelige Pilekrat 

 kendes ikke fra Distriktet, men maa sikkert findes i de indre, endnu ikke 

 undersøgte Dele, da de forekommer Nord for Omraadet. Strandvegetationen 

 er som sædvanlig indskrænket til en smal Bræmme i Grundfjældsegnene, men 

 rigere udviklet i 'Basalt- og Sandstensomraadet, hvor der findes vidt strakte 

 Arealer med baade Ler- og Sandstrands vegetation. 



Fra hele Distriktet — der ikke er et naturligt Floraomraade ■ — kendes med 

 Sikkerhed 181 Arter af højere Planter, og hertil kan mindst føjes 3, der sikkert 

 maa kunne findes der. Af disse 184 Arter er een kun iagttaget een Gang, en Al- 

 perose (Rhododendron Vanhöffenii), der sandsynligvis er en Bastard mellem den 

 almindelige Alperose og Ledum. De øvriger fordeler sig saaledes: 



101 Arter eller 55,2% er vidt udbredte langs Vestgrønlands Kyster, nogle 

 dog med Nord- eller Sydgrænser inden for det koloniserede Omraade. 



38 Arter eller 20,8 % er nordlige Typer med Sydgrænse i Distriktet eller 

 lidt søndenfor. 



44 Arter eller 24,0% er sydlige Typer med Nordgrænse i Distriktet eller 

 lidt nordenfor. 



Af de sidste har 26 Arter, eller over Halvdelen, deres kendte Nordgrærse i 

 Distriktet, de fleste nede i det sydøstre Hjørne omkring Ikerasak. Dog vilde 

 rimeligvis en Undersøgelse af de indre Dele Nord herfor forskyde disse Grænser 

 noget, saa at der dannedes en jævn Overgang til Egnene inden for Prøven. 



Som særlige floristiske Ejendommeligheder for Distriktet kan foruden den 

 omtalte Alperose nævnes en mærkelig Art, der i det danske Vestgrønland ikke 

 kendes uden for UmånaK Distrikt, hvor den er funden flere Gange, nemlig den 

 høj arktiske Korsblomst Eutrema Edwarsii. Mærkeligt er det ogsaa, at en lille 

 Vandplante (Limosella aquatica), der i sin Udbredelse slet ikke er arktisk, og 

 som i Grønland iøvrigt kun kendes fra Julianehaabs Distrikt, een Gang er iagt- 

 taget her oppe. 



Lyng og Tørv til Brændsel kan uden Vanskelighed tilvejebringes de fleste 



