368 ÙMANAK DISTRIKT 



Ogsaa Aabentvandsgarn anvendes, nemlig til Fangst af Hvid- og (sjæl- 

 dent) Narhval. Der findes i de fleste Kommuner et Par Aabentvandsgarn i Brug i 

 Efteraarsmaanederne, sjældent dog ved UmånaK og aldrig ved Ikerasak. I de to 

 nævnte Kommuner vilde Garnene for ofte beskadiges af den stadige Strøm af 

 snart større, snart mindre Isfjælde. 



For saavel Шок- Jagten som for Isgarnf angsten er Hunde og Slæde af den aller- 

 største Betydning. Den daglig tilbagelagte Distance ved disse Fangstmaader 

 kan sættes til omtrent 60 km ved Garnfangsten, 80 km ved icto/c- Jagten, og der 

 kan i et Læs hjembringes indtil 12 — 14 Ringsæler. Hundene fodres overvejende 

 med Hellefisk og Hajkød, Hajkodet ogsaa i tørret Tilstand, ved NiaKorrat næsten 

 udelukkende med Haj kød og ved NûgssuaK med Ulke og Fjordtorsk. Under rige- 

 lig Sælfangst fodres alle Vegne med Indvoldene eller endog med hele Sælkrop- 

 pen, hvoraf blot Skind og Spæk er fjærnet. 



Fuglevildtet jages i UmånaK Distrikt med Haglbøsse eller Riffel; Fuglepil 

 er kun sjælden og Snare slet ikke i Brug. Derimod anvendes overfor Stormfugle 

 en ejendommelig Fangstmaade, kagdlornek, hvor Jægeren, ofte en halvvoksen 

 Dreng, skjuler sig bag en Sten paa et fremspringende Stykke af Strandkanten 

 et eller andet Sted, hvor Stormfuglene erfaringsmæssigt i Storm af Vinden kastes 

 tæt ind imod Land. Fuglen slaas da ned med et piskelignende Apparat, en Stok, 

 f. Eks. et Harpunskaft, som i Enden er forsynet n ed en Snor (med en tilbunden 

 Sælhvirvel eller lignende for at give Slaget Kraft). Det gælder om at faa Snoren 

 slynget om Fuglens Vinge eller Hals og saaledes rive Fuglen til sig. En enkelt 

 Mand kan under heldige Forhold tage indtil 100 Fugle om Dagen. Flere Steder 

 i Distriktet har Navn (kagdlorfik, o: Stedet, hvor man river noget ned) af under 

 indtræffende Omstændigheder at være egnede til Udøvelsen af denne Fangst. 

 Stormfugle fanges desuden - — og undertiden ogsaa Rider — ved et Stykke Spæk, 

 hvori er skjult en Bensplint, til hvis Midte en tynd Snor er befæstet. Naar Fuglen 

 søger at frigøre sig for den slugte Lokkemad, stiller Benet sig paa tværs i Halsen 

 paa den, hvorefter Byttet hales ind til Strandkanten ved Hjælp af den vedhæn- 

 gende Snor. 



Ægsamling finder Sted ved de fleste af de store Fuglefjælde; størst Betyd- 

 ning har Indsamlingen af Lomvieæg ved SagdleK for Uvkusigssat'erne og af 

 Stormfugleæg fra KaKugdlugssuit for Satut'erne. 



Fiskeriet i UmånaK Distrikt drives som Snørefiskeri dels med Krog med 

 Mading (paa godt 400 Meters Dybde) efter Hellefisk, Hajer og til Dels Havkat, 

 dels med Pilk (paa indtil 15 Meters Dybde) efter Ulk, Fjordtorsk (uva/c) og Graa- 

 fisk, endelig ogsaa med- Garn efter .Ørred, og af NûgssuaK'erne paa deres Sommer- 

 rejser med Ketsjer efter Lodder. Det meste Fiskeri udøves fra Isen, noget dog 

 ogsaa fra Baad og Kajak, selv f. Eks. Hajfiskeri fra Kajak. Snørefiskeriet foregaar 

 ved, at Snøren — enten med Krog og Mading eller med Pilk — skiftevis sænkes 

 og hæves (i selve Grundbetydningen af det grønlandske Ord for at fiske ligger 

 det, at Fiskeriet kræver en stadig Bevægelse); kun /ed Hajfiskeri anvendes ogsaa 

 en Fiskemaade, hvor man i længere Tid ad Gangen lader Snoren (en Snore paa 



