ÙMANAK DISTRIKT 405 



nedre, ca. 1 m høje Kullag fortsættes saa langt, som Undersøgelser hidtil er fore- 

 tagne. I Kullene findes et eller flere tynde Skiferlag (i det øvre Kullag saaledes 

 af tilsammen omtrent 25 cm Tykkelse), hvilke Lag dog ingenlunde er uden Brænd- 

 selsværdi; denne Skifer, som frasorteres Kullene og afgives gratis, er den af Di- 

 striktets Grønlændere stærkt efterstræbte »Kulsten«. Temperaturen i Minen er 

 hele Aaret konstant -f- 2,8° C. (paa det nærmeste Aarets Gennemsnitstemperatur 

 paa Jordoverfladen), hvad der medfører den Fordel, at Arbejdet i Minen aldrig 

 besværes eller hindres af Vand. Af det omtalte Kulfelt paa ca. 11000 m 2 er Januar 

 1919 nu kun tilbage ubrudt ca. 4000 m 2 samt de nødvendige Sikringspiller ud 

 imod Fjorden. Produktionen har 1906 — 1919 været ialt ca. 15,000 Tons, i de senere 

 Aar gennemsnitlig 1500 Tons om Aaret. 



Arbejdet i Minen udfores med Haandkraft, Undermineringen foretages 

 med Hakker; gennemgaaende er Kullene meget fast forbundne saavel med Loft 

 som med Gulv. Transporten ud af Minen foregaar med Tipvogne; Kullagene 

 har et ret betydeligt Fald ud imod Havet, indtil 12°, og dette Fald er udnyttet 

 til en Balancetransport, hvorved Vogne fra den øvre (sydligere) Afdeling hjælper 

 til at trække Vogne op fra den lavere (nordligere) Del af Minen. Gennemsnitlig 

 brydes godt en halv Snes Tons pr. Arbejdsdag, og et halvt Hundrede Tons kan 

 transporteres ud af Minen paa en Dag. Da Forholdene er saaledes, at det af Hen- 

 syn til Vejret meget vel kan være fuldt forsvarligt at laste Storbaade eller Skibe 

 ved Stationen, medens det vilde være umuligt ved selve Minen, transporteres 

 af Kullene saa mange til Stationen, som det derliggende Kulhus kan rumme 

 (400 Tons). Eftersom Skibenes Lastning foregaar herfra, kan det blive nødvendigt 

 at fylde Kulhuset et Par Gange om Aaret. Transporten foregaar fra Minen med 

 Motorbaad og Pramme; ved Stationen hejses Kullene op i Kurve til den 10 m 

 over Vandlinien liggende Bro, hvorfra de i Vogn køres ind paa Kulhusloftet, for 

 dér igennem Luger at styrtes ned i Kulhuset. Der kan paa denne Maade pr. Dag 

 hjemskibes indtil 35 Tons. 



Den egentlige Tid for Kulbrydningen er Tiden fra 25. Oktober til 1. De- 

 cember og fra 25. Januar til 1. Juni. I Tiden mellem 1. December og 25. Januar 

 er Dagen for kort til Arbejde; fra Tøbrud og langt ud paa Efteraaret lægger dels 

 Lastning af Skibe, dels Transport af Kul til Stationen, dels saadanne Arbejder, 

 som nødvendigvis maa foregaa i Sommertiden, f. Eks. Vedligeholdelse af Pla- 

 teauet udenfor Minen, Beslag paa den meste Arbejdskraft. Fuld Arbejdstid er fra 

 Kl. 6 Morgen til Kl. 5 Aften, afbrudt af 2 Maaltider paa Va Time hver; fra Midten 

 af Oktober til Begyndelsen af Marts afkortes Arbejdstiden i Forhold til Dagslyset. 



Egnen om Kaersuarssuk er bekendt for sit blæsende Vejrlig, overvejende 

 østlige Vinde; Solen er skjult bag NûgssuaKs Bjærgrygge i Tiden fra 23. Oktober 

 til 20. Februar. 



Befolkningen ved Kaersuarssuk bestod i 1915 af 5 Europæere og 47 Grøn- 

 lændere (1905 var Pladsen ubeboet). Af Europæerne var 4 Mænd og 1 Kvinde, 

 alle Funktionærer ved Mineanlægget. Af Grønlænderne var 11 Ægtepar, 1 Enke- 

 mand og 6 ugifte Mænd, hvoraf 3 under 12 Aar; blandt 29 Kvinder var 3 Enker 



