438 UPERNIVIK DISTRIKT 



К e кег ta к, er rig paa Fortidslevninger og er meget benyttet nu som Sommer- 

 plads for Egnens Befolkning. 



Sydvest for Kutdlikorssuit ligger Øen Agparssuit (Englændernes Cape 

 Shackleton), der staar med en ca. 440 m hoj lodret Væg ud mod Baffins Bugt. 

 Hele Væggen er optaget af Alkefugle, og i forskellige Skrifter angives dette Fugle- 

 fjæld at være det rigeste i Verden, hvilket dog næppe er rigtigt, da utvivlsomt 

 KaersorssuaK's Fjælde tilsammen er større og rigere. 



Sugar Loaf Bugten er omtrent trapezformet. Trapezets Grundlinie ligger 

 langs Indlandsisen, hvor største Delen indtages af et næsten 200 km 2 stort, lang- 

 strakt, ubenævnt Landomraade med Højder over 1000 m. Dets vestligste For- 

 bjærg hedder NasaussaK (det, der ligner en Hætte). Baade Nord og Syd for 

 dette Land gaar der brede Isstrømme ud i Bugten. De vides begge at være ret 

 produktive, især den sydligste. Om Dybderne vides intet, muligt gaar der et Dyb 

 langs saavel den sondre som nordre Rand af Bugten. I Bugten ligger der nogle 

 smaa Øer, af hvilke to, KitsorsaK og Ituvssâlik, er beboede. Vest for Ituvssâlik 

 er Isen altid strømskaaren, hvorfor den ordinære Slædevej gaar over Øen. Om- 

 trent paa den 57. Længdegrad ligger en ejendommelig regelmæssig Fjældkegle, 

 273 m høj, der bærer Navnet Sugar Loaf (Sukkertoppen, paa grønlandsk 

 ÜmanaK). Den er Egnens vidt kendelige Vartegn og har givet hele Bugten 

 Navn. 



NûgssuaK Halvø strækker sig fra N.Ø. til S.V. ca. 45 km og er gennem- 

 snitlig kun 4 km bred med et Areal paa ca. 250 km 2 . Ved en lav Tværdal med Søer 

 omtrent paa Midten er den delt i to Massiver, der begge er meget hoje. Den yderste 

 bærer endog Højfjældsis, fra hvilken en betydelig Bræ kommer ned paa Nord- 

 kysten. Inden for Vestpynten er der paa begge Kyster Vige ind i Landet med Rui- 

 ner efter tidligere Bebyggelse. Halvøens Rod bestaar i det væsentlige af Granit, 

 den er ved en lille Fjord, Kangerdluarssuk, skilt fra et nordfor liggende, ligeledes 

 højt Granitland, til hvilket intet Navn haves. Fjorden fortsættes i en Dal med 

 Søer op til Indlandsisen, og i dens Elv er der Laksørred. 



Ca. 15 km Vest for NûgssuaK, omtrent paa 57°50' v. L., ligger 3 smaa Øer: 

 Kitsigsorssuit (»Duck Islands«), Dansk Vestgrønlands vestligste Punkt. 

 Paa den største af dem er der rejst en stor Varde af skotske Hvalfangere, der uagtet 

 her ingen Havn findes, her havde et fast Anløbspunkt. Efter deres Erfaring skal 

 man her om Sommeren altid træffe isfrit, farbart Vand Vesten for denne. Øerne 

 er utvivlsomt Dansk Grønlands rigeste Rugeplads for Ederfugle. Hovedmassen 

 af Handelsdistriktets store Dunproduktion kommer herfra, og af Befolkningen 

 fra Ituvssâlik og KitsorsaK samles her aarligt 10 — 15,000 Æg, der hengemmes i 

 stensatte Gravkamre og saaledes holder sig hele Aaret. Æggene betyder en Del 

 for Befolkningen om Vinteren, hvis deres Efteraarsfangst af Hvidhval og Nar- 

 hval slaar fejl. Gør den ikke det, hænder det, at Æggene bruges som Hundefoder. 

 Med de rige Sælfangstmuligheder, som her er i Foraarstiden, og den ubegrænsede 

 Adgang tilLomviæg, kunde jo nok baade Menneskers og Hundes Eksistens betryg- 



