450 



UPERNIVIK DISTRIKT 



pladser paa den flade Top af smaa Øer, som har en Stejlvæg ud mod Havet, men 

 oppe ved Rederne er Terrænet fladt og frit tilgængeligt. 



Redepladserne har overalt, især da i Distriktets sydligere Dele, lidt stærkt 

 ved hensynslos Dun- og Ægsamling. Alligevel er Distriktet endnu Dansk Grøn- 

 lands vigtigste Dundistrikt. Der indhandledes gennemsnitlig i Femaarene følgende 

 Antal Kilogram: 



Tallene viser for de første 20 Aar en jævn og sikker Tilbagegang. De sidste 

 15 Aars Opsving skyldes Flytningen til de nye Fangstfelter, og det vil ikke vare 

 længe, før Tallene atter vil gaa stærkt tilbage. Sml. Tallene for Egedesminde 

 Distrikt. 



Distriktets talrigste og vigtigste Søfugl er Lomvien, der sammen med Alk 

 og andre Fugle ruger paa de lodrette Fuglefj ældes Hylder. Den er til Stede i et 

 saa overvældende Antal, at man ikke skulde synes, at der nogensinde kunde 

 blive Tale om Fodemangel, hvis der hengemtes tilstrækkeligt af dem. Og dette 

 kan jo ske med det mindst mulige Arbejde. De vigtigste og største Lomvifjælde 

 er tidligere anført, men foruden dem er der talrigere mindre. Holbøll skildrer 

 Fuglefj ældet KaersorssuaK ved Uperm vik saaledes: 



»Dette Fjæld er vistnok 3 Д Mil langt og et af Grønlands højeste; det er besat 

 med Reder, saa langt man kan øjne, saa at de øverste Fugle se ud som Fluer, 

 naar de flyve ud og ind. Jeg formaar kun at give et svagt Billede af disse Fugles 

 Mængde. Den bedste Forestilling herom faar man maaske derved, at man tæn- 

 ker sig Fjældet, saa længe Fuglene ikke foruroliges, som en Bikube, naar Bierne 

 sværme; løsnes nu et Skud, hvorved dog kun en ringe Del af Fuglene skrækkes, 

 bliver Solen i egentligste Forstand fordunklet af dem, og man bliver formeligen 

 bedækket af deres Ekskrementer. I mindre end en Time har jeg, selv fjerde, 

 af disse Fugle skudt en hel Ladning for en almindelig Skibsslup, og i et Skud 

 bleve 22 nedlagte. Ligeledes saa jeg 12 blive dræbte med en Riffelkugle. De an- 

 kommer til dette Fjæld, før Isen under samme er opbrudt, og tilbringe den korte 

 Nat sovende der. Dette giver Grønlænderne Lejlighed til paa en egen Maade 

 at fange Fuglen. De begive sig nemlig saa stille som muligt under Fjældet, 

 almindeligen flere i Selskab; ankomne der, opskrække de Fuglene ved pludseligen 

 at skyde og skrige. De stakkels Fugle erindrer i Øjeblikket ikke, at Havet under 

 dem er bedækket med Is, men styrte sig hovedkulds ned og knække derved almin- 

 deligen Halsen mod Isen, eller blive dog et let Bytte for Gronlænderne, der sæd- 

 vanligen kunne lade deres Slæder med de saaledes fangne Fugle.« 



Alken er ligeledes almindelig og ruger sædvanligvis paa de samme Fugle- 

 fj ælde som Lomvien, men optræder aldrig i saa uhyre Skarer. 



