UPERNIVIK DISTRIKT 459 



Denne Garnfangst spiller en stor Eolle ved alle Bopladser Sønden for Tasi- 

 ussaK, hvorimod man længere nordpaa ikke lægger stor Vægt paa denne Fangst- 

 metode, idet Isen, særlig helt nordpaa, er lovlig tyk, til at Udbyttet kan staa i 

 rimeligt Forhold til Anstrengelserne. Det er nemlig et stort Arbejde, i stærk Kulde 

 at efterse Garnene, og en Mand kan i de korte Dage højst overkomme at komme 

 rundt til og efterse 10 — 15 Garn daglig. Har han flere, og f. Eks. ved Prøven har 

 en Fanger undertiden over 30 Garn, maa han skifte, saaledes at han kun ser til 

 det enkelte Garn hver anden eller tredie Dag. 



Nordpaa drives i disse Maaneder en Del systematisk Bjørne jagt, idet man 

 ruster sig til en Udflugt paa et Par Dage. Bj ornespor træffer man nemt, ogsaa 

 friske, men sværere et det at finde Bjørnen og endnu vanskeligere at faa den, 

 hvis man er saa heldig at faa Øje paa den. Bjørnen søger næsten altid at undfly 

 enten til aabent Vand, hvis den véd noget i Nærheden, eller til Skrueis, hvor den 

 let kan undslippe. Har man forst Hundene paa Sporet og klar Bane, varer det ikke 

 længe, inden der hales ind paa Bjørnen. Hundene opmuntres stadigt ved et be- 

 stemt Signal og er fuldstændig ustyrlige af Jagtiver. I passende Nærhed af Bjørnen 

 slippes et Par Hunde løs, for at de kan opholde Bjørnen, og de farer lige i Bagbenene 

 paa den. Bjørnen vender sig mod Hundene, slaar eller bider undertiden en ube- 

 hændig Hund ihjel, men bliver sinket saa meget under dette, at Fangeren kan 

 komme paa Siden af den eller nær nok til at sende den en Kugle. Er den kun 

 saaret, vender den sig ofte mod Manden, men som Regel er den ufarlig for en 

 koldblodig Mand, og ingen nulevende mindes, at noget Menneske er dræbt af 

 Bjørn i Upernivik Distrikt. Naar Bjørnen er flaaet og parteret, vender Jægeren 

 hjem, og hvis der er Mulighed for det, kører han helst Dagen efter til nærmeste 

 Butik, der godt kan være 23 — 24 Mil borte, for at omsætte Skindet i Varer. 



Nu er Bjørnejagten ikke saa indbringende, som den har været; en endnu 

 aktiv Bjornejæger skal i sin Ungdom for godt 30 Aar siden paa én Dag have faaet 

 8 Bjørne og paa et enkelt Aar 26 Stk. 



Slaar Garnfangsten fejl, maa man nøjes med Ulke, og er det ogsaa smaat 

 med Ulke, kan Hajkod spises. Dette er giftigt, men Giftstofferne kan uddrages 

 ved Kogning i 3 — 4 Hold Vand. 



I Slutningen af Marts og Begyndelsen af April begynder Sælerne paa ikke 

 altfor kolde Solskinsdage at kravle op paa Isen for at sove og sole sig. Saa be- 

 begynder »utofc-Yiåen«. Garnfangsten er allerede sidst i Februar, og særlig i Marts, 

 paa Grund af det tiltagende Lys næsten ophørt. Tidlig om Morgenen tager alle 

 Fangere af Sted til forskellige Sider; nogle tager langt bort, indtil op mod en halv 

 Snes Mil, men oftest kun indtil 5 — 6 Mil. Med passende Mellemrum bestiges enten 

 et Isfjæld eller et Udsigtspunkt paa Land, hvorfra Fangeren med Kikkert under- 

 søger Terrænet. Er der en Шок, som han kan komme til paa nogenlunde god 

 Is, gør han sin Skydeslæde parat, spænder Riffelen paa og søger at nærme sig saa 

 meget som muligt. Paa omtrent 100 Skridts Afstand begynder han at kravle, 

 dækket af Skydesejlet, og naar han er kommet nær nok, helst ind paa 10 — 20 

 Skridts Afstand, ligger han roligt og venter, til han kan faa godt Sigte. Sælen 



