460 UPERNIVIK DISTRIKT 



skal helst rejse Hovedet, da den enten maa rammes her eller i Halehvirvlerne, 

 saa den dør paa Stedet. For at faa den til at se op, skraber han lidt i Isen med en 

 Negl og skyder, saasnart den ser op. Dør den ikke paa Stedet, smutter den uvæ- 

 gerligt ned i sit Hul, der findes i umiddelbar Nærhed af den. Undertiden kan det 

 dog hænde, at Hullet fryser til for den, medens den ligger og sover fredeligt. En 

 Fanger kan komme hjem med 5 — 6, ja flere Sæler paa en heldig Dag. Ja nordpaa, 

 i Sugar Loaf Bugten, er Sælerne saa talrige, at en enkelt Mand 3 Dage i Træk 

 nedlagde henholdsvis 23, 25 og 22 Sæler pr. Dag. Saa mange Sæler kan ikke flæn- 

 ses, men lægges med Skind, Spæk og Indvolde i Kodgrave baade ved Bopladserne 

 og i Nærheden af Fangstpladsen for at tjene som Hundefoder og til Dels Menne- 

 skefoder, naar en daarligere Fangstperiode er inde. Naar det aabne Vand begyn- 

 der at komme, ved Kolonien og Yderpladserne som Regel allerede sidst i April, 

 tager Fangerne Kajakken paa Slæden og kører til Vaagerne, hvor Sælerne 

 holder til. Disse skydes enten fra Iskanten eller fra Kajak. 



Naar der er noget større Vaager og en Del aabent Vand til Søs, kommer 

 Hvidhvaltrækket sydfra, mest i Maanederne Maj og Juni. Der skydes gerne en Del 

 Hvidhvaler ved de fleste Bopladser. 



Samtidig er den bedste Fangst paa de større Remmesæler, der leverer 

 Fangerne Skind til Konebaade samt Materiale til Seletøj og Remme foruden 

 Spæk og Kød. I Begyndelsen af Juni kommer endvidere en Del âtâfc'er. 



Ederfugle og Tejste kommer ogsaa med første aabne Vand, ofte allerede 

 i April, men er vanskelige at komme paa Skud. 



Naar Isen ligger tilstrækkelig længe uden for Fuglefjældene d.v. s. til Slut- 

 ningen af Maj, fanger man Lomvier paa en ejendommelig Maade. Lomvierne, 

 der om Dagen holder til i aabent Vand noget til Sos, flyver om Natten hen til 

 Fjældet for at sove og hvile sig paa Hylderne. Da det endnu er ret stærk Frost, 

 fryser de vaade Fjer let sammen, saa de bliver mindre skikkede til Flugt. Under 

 indbyrdes Slagsmaal mellem Fuglene, der idelig puffer og hakker til hinanden, 

 eller hvis man fyrer et Skud af mod Fjældet, falder ikke sjældent nogle Fugle 

 ned paa Isen, og ude af Stand til at bruge Vingerne til andet end at baske 

 med, bliver de et forholdsvis let Bytte for Jægeren paa Isen. 



Omkring 20. — 25. Juni lægger Lomvierne Æg paa Fjældet, og nu samles 

 der fra de nogenlunde tilgængelige Fuglefjælde, hvoraf der er mange rundt om 

 i Distriktet, en Mængde Æg, hvor mange er ikke let at afgøre, men det bliver 

 næppe under en halv Snes Tusinde aarlig, deraf vel ca. 4 — 6000 ved Kolonistedet, 

 ofte noget mere. Da det kun er en meget ringe Del af et Fuglefjæld, der kan 

 afsøges, spiller det ingen som helst Rolle m. H. t. Fuglenes Formering. Man 

 klatrer som Regel op fra Søen og tager saa mange Hylder, som man kan naa uden 

 alt for stor Livsfare. Hylderne er som Regel ikke bredere, end at man lige kan 

 staa paa dem, og da de tillige er glatte af Fuglenes Ekskrementer og af det fra 

 Fjældet nedsivende Vand samt af Vegetation, der trives godt i den vel godede 

 Jordbund, styrter ikke saa helt sjældent en Æggesamler ned fra en Hylde og 

 slaas enten til Krøbling eller, som det skete for nogle Aar siden ved Agparssuit, 



