462 UPERNIVIK DISTRIKT 



til Fangststed eller til TasiussaK, saa at man aldrig kan vide, hvor de enkelte 

 Husstande befinder sig. 



I Sommertiden udluftes Husene de fleste Steder, undtagen ved Kolonien, 

 Prøven og de sydlige Bopladser, ved at man tager Tag, Vindue og Dør af, saa 

 Luft, Lys og Eegn har fri Adgang. Lejlighedsvis om Sommeren samler Kvinderne 

 Hustorv, lægger dem til Tørring, vender dem og slæber dem til Huset. 



Inde i Fjordene samt enkelte Steder nordpaa, saaledes ved Bopladserne 

 Agpalisiorfik og Ituvssâlik, piller Kvinderne en Del Krækkebær, der dog som Regel 

 kun er halvmodne og kun i varme Somre er nogen virkelig velsmagende Spise. 



I September rejses Teltene ved Husene, medens disse efterses og repareres, 

 og lidt over Midten af denne Maaned, inden Efteraarsstormene og den stærke 

 Kulde kommer, flyttes i Hus. I Midten af September kommer Hvidhval og Nar- 

 hval igen paa Træk nordfra-sydpaa i uhyre Flokke, og nu fanges de flere Steder 

 i Garn, der stilles ud ved de Pynter, hvor Hvidhvaltrækket erfaringsmæssigt 

 gaar. Et >>H vidfiskegarn«, som det almindeligvis kaldes, er lavet efter samme Prin- 

 cip som Sælgarn, blot i større Maalestok, svarende til Byttets større Styrke. Som 

 Regel er det 6 — 8 m langt og 2 — 3 m bredt (højt); det holdes flydende ved Hjælp 

 af 3 — 4 Trætonder eller luftfyldte Blærer og gøres fast, helst ved en Staalvire, 

 til en Ringbolt i Land. Maskevidden er 15 — 20 cm paa hver Led. Garnet holdes 

 oprejst i Vandet ved Hjælp af Sten. 



Idet en Hvid- eller Narhval støder mod Garnet, vikles den saaledes ind, at 

 den ikke kan slippe ud igen. Undertiden kan der i et enkelt stort Garn være indtil 

 4 Dyr paa en Gang. De skydes nu fra Land eller fra Baad, naar de kommer op 

 for at aande, og bugseres derpaa til Flænsestedet. Et Garn er ret kostbart og 

 overstiger en almindelig Fangers økonomiske Evner. 



Nord for TasiussaK bruges ikke Hvidfiskegarn; her drives kun Fangst paa 

 dem med Riffel og Harpun. De bedste Fangere harpunerer Hvalen først og skyder 

 den derpaa, medens de mindre dristige først skyder, hvilket kan gøres paa længere 

 Afstand, og saaledes i større Sikkerhed, men hvorved der ogsaa gaar et ikke ringe 

 Antal tabt, fordi Dyret synker, inden Harpunen med Blære kan sættes fast i det. 



Enkelte gode Fangere har saaledes harpuneret indtil 15 à 20 Hvid- eller 

 Narhvaler i Efteraarsmaanederne, men de fleste maa nøjes med mindre. 



Ved Upernivik, TugssaK, ErKordleK samt nogle Bopladser nordpaa faas og- 

 saa som Regel nogle Hvalrosser inden Islægget, mest i Begyndelsen af November. 



Saaledes er Livet i store Træk Aaret rundt. Nordpaa er man som Regel for- 

 synet til den trange og mørke Tid med Spæk, Sælkød, baade tørret og »mikiaK« 

 samt Narhvalkød, der spises som »киак« med Spæk til samt »måtak«, Hud af 

 Hvid- og Narhval (og forøvrigt ogsaa af andre Hvalarter) tillige som omtalt 

 mange Steder med Æg, medens Beboerne sydpaa mange Steder maa gaa i Lag 

 med Ulke, hvis der ikke kommer tidligt Islæg, saa man kan fange lidt i Garn. 



»Savssat« (se Jakobshavn) er saa vidt vides aldrig forekommet i Upernivik 

 Distrikt. 



Angaaende Fangstmetoderne er det vigtigste allerede omtalt. 



