UPERNIVIK DISTRIKT 473 



er den dog aldrig benyttet. Der findes en mindre Varde til Mærkning af Stedet. 

 Skibene fortøjes ved Sten i Land. 



Til at markere Indsejlingen til Uperniviks nuværende Skibshavn findes der 

 flere Varder og Baaker. Allerede paa Nordoen, et Par Mil Sydvest for Kolonien, 

 findes en hvid- og rødmalet Tønde paa Øens højeste Punkt. Sejlruten ligger mel- 

 lem denne og Bruuns lidt ostenfor, og Farvandet er midt mellem disse Øer 

 rent, hvorimod der findes Skær over mod Nordøen. Paa »Søndre Næs« findes en 

 Varde med en hvidmalet Stang, der ses i stor Afstand. Farvandet fra »Sdr. Næs« 

 til Upernivik er rent, naar man holder sig til en Zone, der mod Vest afgrænses 

 af Linien mellem Kajufik og KingigtånguaK, mellem hvilke to Øer der findes 

 et paa Kortet uafsat Skær, der kun er synligt ved Lavvande, og uden for Linien 

 mellem Sdr. Næs og Karrat, inden for hvilken Linie der findes en Bække Skær 

 og Grunde. Paa selve Upernivik Øen findes Varder paa Fj ældet lige overfor 

 Husene samt paa Fj ældet Østen for Skibshavnen. Selve Indsejlingen til Havnen 

 markeres af nogle Mærker i Land, malede med rød Maling paa et Par Sten, saa- 

 ledes at disse Mærker overalt markerer Indløbet. 



Der er anbragt Bingbolte til Fortøjning flere passende Steder i Land samt 

 paa en mindre i Skibshavnen, der noget bryder Søen, saa der er mere Læ i den 

 sydøstlige Bugt af Havnen, hvor Koloniens Fartøjer og Baade ligger fortøjede. 



Neden for Pakhusene, der ligger paa den søndre Side af Havnen, findes en 

 Anlægsbro med saa dybt Vand lige udenfor, at selv Storbaaden kan lægge til 

 til Losning og Ladning. 



Paa Østsiden af Havnen, inde i Sydostbugten, ligger Ophalingspladsen, hvor 

 Baadene bliver halet i Land om Efteraaret, og hvor de ligger i Vinterhi. Opha- 

 lingspladsen er ret jævn Sandbund, men lovlig løs til at bære de større Baade, 

 det ofte volder Besvær at faa op, selv ved Hjælp af det der anbragte Spil. 



Havnen er som Begel isfri fra Midten eller Slutningen af Juni, og Drivis gene- 

 rer ikke i nævneværdig Grad. Fra Begyndelsen af November er der som Kegel 

 Is paa Havnen, undertiden allerede i Oktober, men allerede forinden har de øv- 

 rige Forhold: Efteraarsstorme, korte mørke Dage samt Is i Farvandene til Udste- 

 derne gjort Togtning umulig. Baadene bliver derfor som Regel halede i Land 

 midt i Oktober. 



Om Vinteren gaar Slædevejen som Regel sydpaa over »Gamle Skibshavn«, 

 hvortil Isen er god til langt hen paa Foraaret, derfra et kort Stykke over Land 

 og saa over Isen mellem Langø og KaersorssuaK Øen til ItivdlerssuaK (den store 

 Landkørsel over KaersorssuaK Øen). Midtvinters kan man som Regel køre uden om 

 »Søndre Næs« og KaersorssuaK, men med den mindste Mildning bliver denne Vej 

 ubrugelig, særlig omkring »Sdr. Næs« og det sydvestlige Hjørne af KaersorssuaK Øen. 



Nordpaa gaar Slædevejen som Regel over Типогко -Aipe til KagsserssuaK, 

 men ofte maa man over AugpalârtoK, en Vej, hvis første Del er fælles med Vejen 

 sydpaa. Efter Omstændighederne kører man saa mere eller mindre lige paa, naar 

 der er god Is, eller bag om det hoje Fjæld Umiasugssuk igennem »Forstuen« (gr. : 

 Torssût), naar Isen er daarligere. 



