508 UPERNIVIK DISTRIKT 



Beboerne er imidlertid velforsynede med gode Redskaber og ejer 2 Kone- 

 baade og 2 Skindtelte. 



Begge Bopladsers Befolkning forer om Sommeren en omflakkende Tilværelse ; 

 om Sommeren i August Maaned ligger nogle af dem paa Laksefangst ved en Elv 

 i Bunden af Kangerdluarssuk Fjorden ved NûgssuaK Halvøens Nordside, Dette er 

 det nordligste Sted i Dansk Grönland, hvor der findes Laksorred. 



Om Vinteren drager Mændene ofte paa ugelange Ture efter Bjørne ind i 

 Alison Bugten eller længere op i Melville Bugten op mod den sydligste Eskimo- 

 boplads, Kap Seddon, med hvis Beboere der i det hele er livlig Kommunikation 

 om Vinteren. 



Uden for Ikermiut paa Øen Inugsulik, paa hvis højeste Top Ryder har rejst 

 en Varde, findes et Hus for rejsende, »Bjorneborg«. 



Huset er bygget 1907 af Planker og er 3 X 3Va m stort. Det benyttes som Til- 

 flugtssted for Polareskimoerne og som Sommerhus af Beboerne fra Ikermiut, og 

 er følgelig ikke særlig rent. 



Uden for Huset findes en malet Stang, der er synlig i lang Afstand og tjener 

 som Mærke. 



Norden for Holms i Bunden af Melville Bugten findes paa Øen »Devils 

 thumb« mellem selve »Tommelfingeren« og det vestlige, ca. 600 m høje Fjæld, en 

 overordentlig frodig Dal, hvor Beboerne af de nordlige Bopladser undertiden 

 ligger i Telt om Sommeren. 



Fra Toppen af Fj ældet ser man hele den sydlige Del af Melvillebugten ligge 

 for sig, Indlandsisen i Øst, og mod Nord lavt, jævnt skraanende Land, endende i 

 Havet, undtagen hvor en Fjældmasse sætter sin brede Ryg imod. I Nord skim- 

 tes Cap Seddons (TugtuligssuaK's) Fjælde, en Del af Polareskimoernes Land. 



H. Bryder. 



HISTORIE 



Distriktet. Hvorvidt dette nogensinde har været beboet af de gamle Nord- 

 boer, er uvist og for Tiden ikke til at afgore. 



At det har været kendt af dem, er sikkert nok. 1824 fandt nemlig Grøn- 

 lænderen »Pelimut« (o: Filemon) en Runesten paa Øen KingigtorssuaK, ca. 20 km 

 Nord for Kolonistedet (S. 424). Stenen laa i eller ved den største af tre temmelig 

 sammenfaldne Varder, der var opført paa Øens højeste Top. Den bragtes til Køben- 

 havn af W. Graah og overgaves til Nationalmusæet, hvorfra den senere er for- 

 svunden. Men forinden blev den tegnet, beskrevet og tydet bl. a. af Rask, lige- 

 som der eksisterer en Kopi af den. 



Den med Sikkerhed læselige Del af dens Indskrift, der sidst er omhandlet 

 af Finnur Jonsson (Grl. Selsk. Aarsskr. 1914) lyder saaledes: Erlingr Sigvatssonr 

 ok Bjarne 4>6r3arson ok Enriôi Oddsson laugardaginn fyrir gagndag hlôou varôa 



