UPERNIVIK DISTRIKT 509 



ôe(ssa) .... o: Erling Sigvatssön og Bjarne Tordssön og Enride Oddssön opførte 

 Lørdagen før Gagndagen (o: 25. April) disse Varder. Runerne menes at være 

 fra Tiden omkr. 1300. 



Af dette Fund ses to Ting, nemlig 1) at der har været Nordboer i Distriktet 

 og 2) at de har overvintret der, thi saa tidligt som før den 25. April har de ikke 

 kunnet komme hertil fra deres Hjemsteder i Sydgrønland. De har uden Tvivl 

 opholdt sig der paa Fangsttogt, og det er vel rimeligt at antage, at dette regel- 

 mæssigt har været Tilfældet baade før og senere, og at ligeledes Overvintring 

 oftere har fundet Sted, undertiden frivilligt, undertiden ogsaa paa Grund af 

 Skibsforlis. Herpaa tyder ogsaa et lokalt Sagn (meddelt af Pastor Rossen i 

 Grl. Selsk. Aarsskr. 1915) om et eskimoisk Overfald paa en Flok Nordboere, 

 hvoraf kun enkelte undkom, deriblandt et Ægtepar, som flygtede til et Fjeld 

 nogle Mil Syd for Upernivik, hvor de steg op og blev til Sten. Stedet kaldes endnu 

 Kavdlunårssuit o: De store Nordboer; Figurerne ses derimod ikke mere. Mis- 

 sionær Kragh meddeler 1825, at da var kun den ene tilbage. 



Om en fast Beboelse foreligger derimod ingen Vidnesbyrd, ligesom en saa- 

 dan i sig selv er meget lidet sandsynlig, da der ingen Betingelser findes for Kvæg- 

 avl. Ganske vist fi ndes der forskellige Steder i Distriktet, saaledes netop paa en 

 af Øerne, I nu gsu к (S. 435), i Nærheden af KingigtorssuaK og i Mundingen af U mi- 

 ar fik Fjorden lige Nord for Svartenhuk, Hustomter og Ruiner, som af Grøn- 

 lænderne paastaas at være ikke-eskimoiske, og som af Pastor Rossen formodes 

 at skrive sig fra Nordboerne, idet han endog vil have dem tydet som Sommer- 

 pladsen Kroksfjardarheiöi. Men da Stederne endnu ikke har været Genstand 

 for sagkyndig Undersøgelse, maa Sagen indtil videre staa hen som tvivlsom; 

 saa meget mere som Tomterne ved Umîarfik af Peter Freuchen (Grl. Selsk. 

 Aarsskr. 1919) erklæres for at være af eskimoisk Type, og de paa Inugsuk mulig- 

 vis kan stamme fra Hollænderne (se nedenfor). Og hvis det endelig skulde vise 

 sig, at enkelte Ruiner i Distriktet stammer fra Nordboerne, har det formodentlig 

 kun været Overvintringshytter. 



Efter Nordboerne blev Englænderne de første, der besejlede disse Kyster, 

 idet William Baffin 1616 naaede helt op til den 78. Breddegrad. Han døbte 

 Arkipelaget omkring Upernivik Women Islands (se S. 435). Denne Besejling 

 fik dog ingen praktiske Følger. 



Derimod drev Hollænderne, der allerede 1635 naaede herop, navnlig fra sidste 

 Halvdel af samme Aarhundrede til Stadighed baade Hvalfangst og Handel med 

 Befolkningen. Om deres Besejling af Distriktet bærer Navnene Vrouwen Ey lande 

 og Zwarten Hoek (»det mørke Forbjerg«) Vidne, ligesom det er sandsynligt, at 

 baade Navnet Umîarfik (Skibbrudstedet) og den af Pastor Rossen konstaterede 

 Bebyggelse paa Inugsuk refererer sig til hollandske Hvalfangere. De paa sidst- 

 nævnte Sted formodede Lokaliteter, Spækbod og Tranbrænderi, og navnlig Fundet 

 af Ege-Tøndestaver gør dette næsten til Vished. Hollændernes Hvalfangst og 

 Handel i Distriktet vedvarede ind i Kolonisationstiden og afløstes derpaa af 



