UPERNIVIK DISTRIKT 511 



Direktionen besluttede dog ( 18 /s 1789), at den skulde nedlægges, især fordi 

 man havde Haab om, at de »gode Grønlændere« i Distriktet vilde flytte sydpaa, 

 og »de slettere« blive nodt til at følge med. Kolonien nedlagdes da 1790, men 

 da kun et Mindretal flyttede til UmånaKS Distrikt og de fleste af disse endog 

 snart drog tilbage igen, blev Sporgsmaalet om Genoptagelse snart brændende, i 

 hvert Fald for Landsdelens Inspektor, som baade vilde sikre Handelen Produk- 

 terne derfra, og have sat Bom for den Snighandels-Kanal, som Distriktet nu frembød. 

 Efter uden Held at have forsøgt paa at f aa Distriktet inddraget under UmånaK, 

 lod Inspektoren derfor allerede 1793 et Skib gaa derop under Paaskud af at hente 

 de efterladte Materialier, men i Virkeligheden for at drive Handel. Denne gav 

 godt Udbytte, og da Befolkningen udtalte Ønsket om, at »de Danske atter vilde 

 komme derop for at overvintre, fordi Englænderne snød og bestjal dem«, dristede 

 han sig allerede samme Aar til et Forslag, ikke om Genoprettelse af Kolonien, 

 men om Anlæggelse af »et Forsøg« med en Formand (»ung, stærk, grønlandsk 

 talende, redelig«) og et Par Mand, hvortil »et stort velindrettet grønlandsk Hus« 

 vilde være tilstrækkeligt. Forsøget kunde lægges under UmånaK, som Rifkol 

 under Egedesminde. 



Da Direktionen ikke vilde gaa ind herpaa, etablerede Inspektøren en aarlig 

 Besejling af Distriktet med Godhavns Jagt, under Ledelse af Oberassistent Steen 

 fra Kronprinsens Ejland, og da disse Togter gav stedse bedre Udbytte (1794 

 1346 rd., 1795 2741 rd. — foruden ialt ca. 2000 rd. for Hvaltran), tillodes endelig 

 1796 Oprettelsen af et Forsøg, som henlagdes under Godhavn indtil 1805, da det 

 atter blev selvstændigt Kolonidistrikt. 1799 paatænktes det ganske vist at gøre 

 NûgssuaK til Koloni med Upernivik som »Anlæg«, men det realiseredes ikke. 



Under Krigen med England 1807—14 var det ikke muligt at opretholde 

 Distriktet. Direktionen ansaa allerede 1810 Uperniviks Stilling for værst af alle 

 i Landet, og gav Inspektoren frie Hænder med Hensyn til eventuel Nedlæggelse. 

 De sidste Danske forlod Distriktet 1814 — »under Udbrud af en heftig Koppe- 

 epidemi« — , og under de daarlige Konjunkturer efter Krigen var Genoprettelse 

 ikke at tænke paa foreløbig. 



Fra 1817 foretoges der imidlertid atter Handelstogter til Distriktet fra God- 

 havn, men disse gav nu kun tarveligt Udbytte, da Englænderne altid kom først. 

 Da de tillige »fordærvede Befolkningen med stærke Drikke«, omgikkes man med 

 Planer om Anbringelse af »nogle faa Udliggere i Distriktet«. 



1823 genoprettedes Handelen i Distriktet som et Udsted under Godhavn. 

 Missionær Honne, som samme Aar kom hjem fra Holsteinsborg, tilbod at gaa 

 til Upernivik som Missionær og Købmand samtidigt, og da hans Betingelser var 

 rimelige, indlod Direktionen sig i Forhandling derom, men Missionskollegiet vilde 

 ikke være med til at udsende ham. Endelig 1826 blev Distriktet atter selvstændigt 

 Kolonidistrikt, og har bestandig været det siden. 



Missionen i Distriktet optoges 1779. Den første Missionær, Olaver Gund- 

 løgsen Dahl, virkede trofast og med megen Energi, men uagtet han var Islænder 



