512 UPERNIVIK DISTRIKT 



og en kraftig Natur, maatte han efter 8 Aars Forløb vende hjem med odelagt 

 Helbred og døde snart efter, saa at Uperniviks Mission kostede sin Grundlægger 

 Livet. Ved Koloniens Nedlæggelse var der over 80 døbte og 14 Katekumener 

 i Distriktet. En Del af de døbte flyttede bort, men endnu 1803 var der ca. 50 

 tilbage, som var ganske overladt til sig selv, da det trods stadige Forslag og For- 

 søg fra de andre nordgrønlandske Missionærers Side hverken lykkedes paany at 

 faa oprettet en Mission i Distriktet eller at faa en indfødt Kateket til at lade 

 sig ansætte deroppe. Først 1825 gennemfortes det sidste ved Missionær Kraghs 

 Anstrengelser, men Kateketen holdt kun ud i 2 Aar, og først 1833 optoges Mis- 

 sionen paany ved C. C. Østergaard, og nu havde den stadig Fremgang. Men 

 skønt de sidste Hedninger døbtes lidt over Midten af forrige Aarhundrede, har 

 det paa mange Maader kunnet mærkes lige til Nutiden, at Distriktet er den sidst 

 kristnede Del af Grønland. Rester af Hedenskabet kan endnu findes paa afsides 

 Pladser, Overtroen florerer mere end noget andet Sted i Grønland, og Betragt- 

 ningen af Kristendommen som en Forsikringsanstalt mod Tilværelsens onde 

 Magter og af dens Skikke, og de til Gudsdyrkelsen henhørende Ting som Amu- 

 letter og Fetischer er endnu ret almindelig. 



Kulbrydning i større Stil har aldrig fundet Sted i Upernivik Distrikt. 

 Allerede de første Kolonister fandt Kul paa Ingnerit-Halvøen og gjorde Brug 

 af dem, men da Kolonien flyttedes til Upernivik, blev Afstanden for stor, hvorfor 

 Kolonien en Aarrække forsynedes fra Umånak og ellers hjemmefra. 1826 under- 

 søgtes Kullejerne atter, men da de var vanskeligt tilgængelige, og Kullene ikke 

 særlig gode, opgav man at udnytte dem. 



Grafitbrydning fandt Sted paa Langøen udenfor Upernivik i 1840erne af 

 et engelsk Selskab. I dette Aarhundrede er Lejerne igen undersøgte. 



Hvalfangst dreves kun lejlighedsvis under Koloniens første Bestaaen. Ved 

 dens Genoprettelse 1796 ansattes der imidlertid en Hvalfangerformand, og 1805 

 oprettedes ved Proven et »Hvalfangstforsøg« med 5 Slupper med Tilbehør. Fang- 

 sten slog dog oftest helt fejl, og Udbyttet var aldrig stort, 1798 73 Td. Spæk 

 og 918 Barder, 1802 henholdsvis 40 og 504. Og da Grønlænderne var uvante 

 dermed og derfor vanskelige at arbejde med, saaledes flere Gange forlod en fanget 

 Hval »paa skammelig Maade«, gav det Direktionen Anledning til den Udtalelse, 

 at det maaske var bedre at opgive Hvalfangsten til Fordel for Garnfangsten, 

 da det i Længden nok var den bedste Økonomi ikke at indføre Hvalfangst i et 

 hermed ukendt Distrikt, da dens Følger ikke altid var heldige for Befolkningen. 

 Ikke desto mindre indrettede man atter Hvalfangst ved Prøven 1827, men med 

 lige saa ringe Resultat, hvorefter den endeligt opgaves. 



Garnfangst. Allerede i Vinteren 1773 udsatte Andreas Bruun Isgarn til 

 Sælfangst »for at vise Grønlænderne Brugen deraf, som var dem ganske ukendt«. 

 Der fangedes i Vinterens Løb 27 Sæler, og under Koloniens første Bestaaen drev 

 efterhaanden alle Danske, ogsaa Missionæren, Garnfangst i stor Stil, uden at 

 det dog lykkedes at faa Grønlænderne med. Der oprettedes ogsaa »Garnforsøg« 

 ved Prøven. Ved Genoptagelsen 1796 baseredes Handelen for en stor Del paa 



