514 UPERNIVIK DISTRIKT 



og gamle hyppigt fandt Sted, lige til henimod Midten af forrige Aarhundrede. 

 Det bestemtes derfor, at i de Præmieuddelinger, som fra ca. 1800 fandt Sted til 

 de dygtige Fangere under Inspektørens Besøg (1807 foretoges den paa Inspek- 

 tørens Vegne af Mineralogen Giesecke), maatte ingen, der udgav sig for »Hekse- 

 mester«, tage Del, og det indskærpedes bestandig Distriktets Befolkning, at »disse 

 Bedragere og Anstiftere af flere Ulykker blandt deres Landsmænd« ikke kunde 

 nyde nogen »Godheds Be visning« af de Danske. Og endnu 1827 udtalte Direk- 

 tionen, at Befolkningen »synes ikke at være kommen synderlig vidt ud af den 

 fuldkomne Vildheds Tilstand«, idet der stadig fandt »vidtgaaende Uordener« Sted 

 iblandt dem. 



1807 undersøgtes Distriktet af Mineralogen Giesecke, 1835 — 36 af Bota- 

 nikeren Vahl, og i Somrene 1848 og 1849 af Rink; 1886 — 87 kortlagdes det af 

 C. Ryder. Adskillige udenlandske Ekspeditioner har anløbet det; den bekendte 

 Ishavsfarer Carl Petersen, der som Tolk ledsagede Pearry 1850, Kane 1853 og 

 Mac Clintock 1857 — 59, var ansat her i mange Aar som Formand og Udsteds- 

 bestyrer. 



Kolonien Upernivik (Upernavik), der altsaa oprettedes 1772, bestod 1789 af 

 følgende Bygninger: Kolonihus, Stokværk, med Køkken, 2 Stuer til Købmanden, 

 1 til Assistenten og 1 til Mandskabet, Kontor og »Krambod« paa Loftet. Spæk- 

 hus, Bindingsværk. Provianthus, Materialhus og Bryghus, alle af Tørv og Sten. 

 Missionshus af Bindingsværk, Køkken, Stue og Kammer. Det sidste var ube- 

 boeligt, saa at Missionæren flere Aar havde maattet flytte i grønlandsk Hus om 

 Vinteren. Derfor var et nyt under Opførelse; det var kun 9 х /г X 8 x / 2 Alen stort. 

 Koloniens »Mellemaar« fastsattes 1783 til 110 Tønder Tran, 150 Ræve-, 910 Sæl-, 

 10 Bjørne- og 5 Rensskind, 40 kg Ederdun, 10 Narhvals- og 5 Hvalrostænder. 

 Aaret efter beløb Produktionen sig til 237 Tønder Spæk, 36 Ræveskind, 1293 

 Sæl- og 21 Bjørneskind, 376 kg Ederdun, 2 Narhvals- og 8 Hvalrostænder. 



Mandskabet bestod 1789 af Købmand, Assistent, Bødker, Tømrer, Koloni- 

 og Missionskok samt 4 Matroser. De led bestandigt af Skørbug, der til Tider 

 bortrev dem som Fluer. Af Bestyrerne under Koloniens første Bestaaen døde 

 ikke færre end 5, ligeledes flere af Assistenterne, og de fleste af de andre kom 

 derfra som Invalider eller mærkede for Livet. Flere Danske begik Selvmord, 

 saaledes den gamle Assistent Lyngbye, som bandt sig fast til et Sælgarn, puttede 

 sig ned gennem Hullet i Isen og druknede sig; saaledes fandtes han af Garnets 

 Ejermand, Missionskokken. Direktionen ansatte 1787 en Kirurg som Assistent. 

 Skont han var »stærk af Helbred«, bukkede han under inden et Aars Forlob. Til- 

 sidst var Missionær Lassen eneste overordnede ved Stedet og maatte tage Af- 

 fære som Kolonibestyrer, hvorfor han belønnedes af Direktionen med »et Par 

 Sølv Taffel Stager«. Derefter nedlagdes Kolonien. 



Ved Genoptagelsen 1796 anlagdes den desuagtet paa samme Plads, skønt 

 der var Planer oppe om at lægge den et andet Sted. Indtil 1802 bestod dens 

 Bygninger kun af Jordhuse. Det er derfor forstaaeligt, at dens Bestyrer, Assi- 



