THULE DISTRIKT 531 



des her af Landvildt kun Harer og Ræv. Knogler efter Ren og Moskusokser finder 

 man forovrigt paa det ganske smalle Land helt ud til selve Kap York. Fra Boplad- 

 sen ved IgfigsoK gaar en ofte benyttet Vej over Indlandsisen bag om Pitugfik- 

 bræen til SioraK ved Thule. Bjørnene, som synes velkendt med alle de Overgangs- 

 steder her i Distriktet, der fører fra Havarm til Havarm over Indlandsisen, sætter 

 ofte over paa dette Stykke, og det er vel Grunden til, at der paa den nord- 

 vestlige Side af Landet findes en af de i Grønland forovrigt saa sjældne Bjørne- 

 fælder. 



Umiddelbart Nord for dette Land ligger Pitugfik Bræen, en smuk, men ikke 

 videre producerende Bræ, der adskiller IgfigsoK Landet fra KôrKut, et isfrit Land, 

 der gennemskaaret af store Kløfter strækker sig helt ind til Bunden af Wolsten- 

 holme Fjord. Det har faaet sit Navn efter de mange Kløfter, »KôrKut«, der bryder 

 Landskabet, og hvor Mængder af Søkonger holder til ; man har endog her det Sær- 

 syn, at disse Fugle, der ellers udelukkende holder sig til Kysten, paa et enkelt 

 Sted, »ManisorKat«, yngler en 4—6 km inde i Land. Ved ManîsorKats frodige Bak- 

 ker mellem lune Dale anbragte Polareskimoerne tidligere Stammens Gamle fra 

 Foraar til Efteraar. Det var et Slags Højfjældspensionat, hvor enhver kunde 

 sørge for sig selv, blot man satte sig skjult mellem Stenene og med Ketsjere fan- 

 gede Fuglene, naar disse fløj fra og til Rederne. 



Norden for denne isfri Oase, der lober ud mod Vest i Kap Athol: Kangârssuk, 

 skyder Wolstenholme Fjord sig ind i Landet lige op til Indlandsisen, og vi træffer 

 nu ikke paa hele den øvrige Kyststrækning mod Nord Sokonger før oppe paa 

 Northumberlandsoen. I Mundingen af Wolstenholme Fjorden ligger Wolstenholme 

 Øen (KeKertarssuaK) og Saunders (Agpat). Wolstenholme Øen er en stor 

 kuplet og gold 0, der bestaar dels af Grundfjæld, dels af kambriske Sedimenter 

 som de øvrige Fjælde her i Omegnen. Den besøges saa godt som aldrig af Menne- 

 sker, da alle Fangstdyrs Træk gaar langt udenom. I sin Tid var der paa Øen en 

 ikke ringe Bestand af Rensdyr, der holdt Livet oppe ved den sparsomme Plante- 

 vækst i Dalene, men siden disse i 1903 blev skudt op, ligger Wolstenholme Øen 

 ensom og majestætisk med sine bræklædte Kuppeltinder. 



Paa Saunders findes et af Grønlands allerstørste Fuglefjælde, hvor der yng- 

 ler store Mængder af Alke, Tatteratter, Maager og Stormfugle. Mellem Wolsten- 

 holme Øen og Saunders Øen ligger en anden mindre Øgruppe: Dalrymple Rock 

 (Jånak) med de smaa Ederfugleholme ; paa alle disse Smaaøer, der bestaar af 

 Gnejs, yngler Ederfuglen. Paa de her nævnte Steder, Saunders 0, Ederfugleholmen 

 og Jånak, findes Ruiner efter tidligere Beboelse, og navnlig har Saunders lige 

 til de sidste Aar været en af hele Distriktets største Bopladser, ikke blot af Hensyn 

 til det rige Hvalrostræk, der er her særlig om Foraaret, men vel ogsaa fordi Isfor- 

 holdene forte det med sig, at Hvalfangerflaaderne maatte anløbe her. Tidligere 

 spillede alle Smaaøerne den samme Rolle som ManisorKat ved KôrKut, idet man i 

 de Tider, hvor Stammen endnu ikke havde Kajakker, deponerede gamle Folk 

 og Børn saavel paa Ederfugleholmen som paa Jånak. Her samledes Æg og fan- 

 gedes Fugle i Snare, og efter en mindre behagelig Efteraarstid, der tilbragtes i 



34* 



