532 THULE DISTRIKT 



interimistiske Ly af Sten og kasserede Teltskind, bragtes disse Udposter paa første 

 Islæg atter tilbage til Bopladsen. 



Kigest paa Ederfugle er dog Carey Øerne, ca. 35 km til Sos for Saunders 

 ; her har Ederfuglene et naturligt Fredningssted, da Øerne saa godt som aldrig 

 besøges paa Grund af deres Utilgængelighed. Carey Øerne opdagedes allerede i 

 Aaret 1616 af Baffin, der gav dem deres Navn. De udgor en Gruppe paa otte 

 Øer foruden adskillige Smaaholme og Skær. De bestaar af Gnejs og hæver sig 

 til en Højde af ca. 200 Meter i den største, der kaldes Bjorlings 0, til Minde om 

 Svenskeren Bjørling, der i Aaret 1892 forulykkede her med hele sin Besætning 

 paa Vej til Nordpolen. Trods deres Beliggenhed midt ude i et raat og koldt Polar- 

 bassin, og skønt de næsten altid er blokerede af Is, udmærker de sig dog ved en 

 Frodighed, som langt overgaar det langt mere beskyttede Fastland paa tilsvarende 

 Bredder. Foruden Ederfuglene, der allerede er nævnt, yngler her ogsaa store Mæng- 

 der af Lomvier og Gæs. 



Wolstenholme Fjorden maa regnes for at være den vigtigste i hele Distriktet, 

 eftersom den paa Grund af sine forholdsvis gunstige Besejlingsforhold er kom- 

 men til at danne Knudepunktet for Polareskimoernes Forbindelse med Omverde- 

 nen. Her ligger Stationen Thule, dækket bag den karakteristiske Pyramidestub 

 Mount Dundas (UmånaK) inde i Distriktets bedste Havn North Star Bay. For den, 

 som første Gang kommer dertil, vil maaske Indlandsisens Nærhed paa alle Kanter 

 staa som en Trudsel om Kulde og Øde, men den, som engang har vænnet sig til at 

 leve Livet heroppe, ser ikke saa meget paa, at Landet er goldt, som paa alle de 

 mange vidunderlige Farver, der veksler mellem det rødbrune Land, de hvide 

 Bræer og de enkelte grønne Dalstrøg. Og idet man saaledes kun ser Skønheden 

 over Landene, finder man Frugtbarheden i Havet, thi baade Hvalrosser og Nar- 

 hvaler, Fjordsæler og Bemmesæler hører til Wolstenholme Fjordens faste Gæster. 



Yderst paa Sydkysten ligger Bopladsen Narssârssuk (den lille Dal) midt i et 

 Elvleje, hvor grønne Smaasletter veksler med store raa Flytteblokke. Fra samme 

 Side skærer de to vældige Dale, SioraK og Uvdle, sig helt oppe fra Indlandsisen og 

 ned til Fjorden. Mellem disse to Dale ligger Pitugfiks slettelignende Opland, der 

 i alt Fald inden for det omgivende Landskab virker somen Oase med sine Kær og 

 alt sit højtvoksende Græs. Her findes ikke faa Smaasøer, der om Sommeren er 

 et yndet Opholdssted for Konge-Ederfuglen og de store kanadiske Snegæs. Forøv- 

 rigt er der den Ejendommelighed, at Indlandsisen gaar lige ned til denne Slette 

 uden noget Pres indefra, saaledes at den synes at smelte ganske jævnt og fredeligt 

 over i Sletten med talrige Opkørselssteder for alle, der vil indover. Mindre frodigt 

 og med langt smallere Landbræmmer er Fjordens Nordside, der har temmelig stejle 

 Fjælde indefter mod de to ret producerende Bræer, der danner Fjordens Bund. 

 Længere ude paa Strækningen ned mod Granville Fjord har det jævnt skraa- 

 nende Land, MoriussaK, et meget ejendommeligt og bredt Lavland foran Fjæl- 

 dene, hvor man tidligere kunde se talrige Rensdyr bejte. Nordost for Saunders 

 ligger to smaa Øer, KeKertarssuit, inde i Fjorden, tidligere meget yndede Boplad- 

 ser og helt dækkede med Græs. 



