THULE DISTRIKT 537 



Overalt ligger den saakaldte Vinteris dog kun som en forholdsvis smal Bræmme 

 langs med Land 30—40 km bred; i Marts og April er den bredest, men allerede i Maj 

 begynder der at komme Bevægelse i den gennem Presset ude fra det vaagnende 

 Hav i Baffins Bugten. I Slutningen af Maj eller Begyndelsen af Juni er der derfor 

 som Regel aabent Vand ved de mere fremspringende Forbjerge. Da disse imid- 

 lertid altid kan passeres bagom, enten ad Land, hvor dette er farbart, eller ad 

 Indlandsisen, kan man dog regne med, at Slædekørslen, som er af ganske særlig 

 Vigtighed paa Grund af Sælfangsten paa ùtut, kan vare indtil Midten af Juli. 

 I Slutningen af denne Maaned driver den knuste og opløste Vinteris endnu som 

 Regel tæt sammenpakket langs med Kysterne, og det er saaledes kun i Tiden 

 fra 1. August til 15. September, at man kan gore Regning paa en Sommer med 

 aabent Vand og gode Chancer for Kajakfangst. En vis Tid af Foraaret, og det 

 endda i den allerbedste ùtoJc-Tid er der dog ogsaa en Mulighed for, at Slædefart 

 og Skibsfart kan foregaa samtidig. De skotske Hvalfangere, der plejede at gaa 

 ind i Isen i Slutningen af Maj eller Begyndelsen af Juni omkring Holms for 

 langs med den faste Is at følge de Revner, der dannedes mellem den og Pakisen, 

 plejede saaledes at lægge til ud for Kap York ved Iskant omkring 20. Juni og pas- 

 serede da gerne en otte Dages Tid senere Saunders og Granville Fjord langs 

 med den faste Iskant, hvortil man med Lethed kunde køre med Slæder. 



Bopladser, Erhvervsforhold. Ved Bopladser i Thule Distriktet forstaas 

 ikke en Bofasthed i den Forstand, at det er de samme Mennesker, der hvert Aar 

 tager det samme Vinterhus i Besiddelse. Polareskimoerne er først og fremmest om- 

 flakkende. Hvert Aar, naar der kommer Liv i Naturen, og Solen med Var- 

 men lokker Familierne ud paa Langfart, bestemmes det, hvor man vil tage Land 

 for Vinteren, og kun i Tilfælde af, at man bestemmer sig til at tage en Over- 

 vintring endnu engang ved samme Boplads, bevarer man Ejendomsretten til det 

 Hus, man har beboet. Flytter man derimod bort, tilhører Huset den, der først 

 bestemmer sig til at bebo det. 



Det er imidlertid ikke Rejselyst alene, der er Aarsag til, at Bestemmelsen 

 om en Boplads skal tages om Foraaret. Foraaret er den Tid, hvor man bedst 

 lægger Forraad til Side for Vinteren, og derfor maa man være indstillet paa, at hele 

 Fangsten gennem denne Aarstid vil komme til at være Basis for det, man skal leve 

 af fra November og hen mod Midten af April, thi før den Tid kan man ikke gore 

 Regning paa nogen Fangst af Betydning. Man forstaar derfor, at Vinterdepo- 

 terne heroppe spiller en ganske afgørende Rolle; uden disse er det Sult og Nød 

 i kolde Vinterhuse hele Mørketiden igennem, og har man engang prøvet det, 

 skal man nok gøre, hvad man kan, for at det ikke gentager sig. Eskimoerne, der 

 altid har været henvist til at hjælpe sig selv, har da ogsaa her oppe udviklet en 

 ret enestaaende Økonomi, der ofte driver dem til at leve sparsommeligt i den 

 Tid, hvor der er god Fangst, for saa til Gengæld at leve saa meget desto bedre, 

 naar den ubønhørlige Vinter med Mørketiden er inde. 



Polareskimoerne selv inddeler deres Bopladser efter Vinden i folgende Distrik- 



