THULE DISTRIKT 541 



Sødyr, giver det glimrende Vinterdepoter. Det fede Spæk fra Narhvaler og Hvid- 

 hvaler yder som bekendt meget mere Varme og Lys end Spækket af Sæler og 

 Hvalrosser, og dette Distrikt har derfor de storste og varmeste Huse. Det meget 

 Kod giver dem ogsaa Mulighed for at holde mange Hunde, altid et ubedrageligt 

 Tegn paa Velstand i Nordgrønland. Ræve derimod kniber det med enkelte Ste- 

 der, da Søkonger kun findes ved KiataK, Igdluluarssuit, NeKe, Pitoraivik og Ser- 

 ialik. Rævene følger som bekendt efter Søkongerne. Ved de fleste Bopladser 

 inde i Fjorden er der som Regel hvert Efteraar udmærket god Fangst paa Nyis: 

 »Glatisfangst«, og dette giver Koddepoterne det sidste store Plus og rigeligt Koge- 

 kød til hele Vinteren. 



Det eneste det rigtigt kniber med, er Bjørneskind, da her ikke er nogen or- 

 dentlig Adgang; man ligger midt imellem Kap York og Etah og kommer derfor 

 altid for sent til Jagterne. 



Avangnardlit eller »de der bor nærmest Nordenvinden« omfatter kun Bo- 

 pladserne Etah ved Port Foulke og AnoritÔK ved Kap Inglefield. Etah har for- 

 træffelige Betingelser for Hvalrosfangst og er, som før omtalt, et eneste stort Fugle- 

 fjæld, hvor Mængder af Søkonger holder til. Disse findes ikke ved AnoritÔK, 

 men til Gengæld har man her foruden Hvalrosser et udmærket Træk af Narhva- 

 ler. Fra begge Steder drives en udmærket Bjørnejagt mod Nord og Vest. For- 

 øvrigt stemmer Livsvilkaarene her i mange Retninger vel overens med Kap 

 Yorkernes. Ogsaa her hersker hyppige Storme, men det er Norden og Nordøst, 

 der optræder med den største Voldsomhed. 



Etah — Humboldts Bræen. 



Beskrivelse. Landet mellem Etah og Humboldt Bræen kaldes Inglefield 

 Land og danner ind mod Indlandsisen en stor, jævn Højslette, der, gennem van- 

 det af mange Elve med talrige Søer, længst mod Øst naar en ensartet Højde af 

 ca. 300 m. 



Fjældene om Etah bestaar af Eruptiver, blandt hvilke ogsaa ses Gra- 

 nit og Porfyr. Omegnen af Kap Inglefield bestaar af Gnejsgranit, Fjældene er 

 overalt lave graa og uden Særpræg og gaar jævnt over i Inglefield Landets Høj- 

 slette, hvis Underbund ogsaa overalt dannes af stærkt foldet, lys Gnejs. Ejen- 

 dommelig for denne Gnejs er den store Mængde Granater, man overalt finder 

 heri. I stærk Modsætning staar Kystfjældene hele Vejen op til Kap Scott — stejle, 

 skarptskaarne Forbjerge, hvor Gnejsen er overlejret med rød Sandsten, der atter 

 igen paa sine Steder gaar over i Kalksten. Kystkonturerne virker derfor ofte med 

 malerisk Kraft, ikke mindst paa Grund af de stærke Farver, hvor brun og rød 

 Sandsten veksler med gule og blaagraa Kalksten. 



Inglefield Landet ender i den ca. 100 km brede Humboldt Bræ, der navnlig 

 efter Kanes Ekspedition er bleven saa stærkt berømmet som Grønlands største 

 Bræ. Virkeligheden bliver imidlertid en stor Skuffelse for den, der er vant til 

 at rejse under Melville Bugtens æventyrlige Bræer, thi da svinder Storbræen 



