THULE DISTRIKT 547 



almindelige arktiske Pil findes overalt, dog naar den aldrig at rejse sig op over 

 Jordsmonnet, og mere end en Tommelfingers Tykkelse har jeg aldrig set, selv paa 

 meget gamle Eksemplarer. Ved Siden af Blomsterplanterne trives Mosser og La- 

 ver paa alle dertil egnede Steder, og paa Fjældene sidder ofte hele Skorper af Li- 

 chener, der med den store Mængde viser Stedernes Uberørtlied, da den overordent- 

 ligt sene Vækst kræver Hundreder af Aar for at blive saa store som en Femore. 

 Svampe er ogsaa tilstede i ret store Mængder, og Støvbolde og Paddehatte, alle spise- 

 lige, findes mange Steder. De spises ofte af Befolkningen. Enkelte andre af Plan- 

 terne spises i Ny og Næ, Blomsterne af Purpurstenbræk, Boden af den lille nyde- 

 lige Pude-Limurt (silène acaulis), Bladene af Fjældsyren o. s. v.; det er kun sjæl- 

 dent, at Mosebollens Bær, »Blaabær«, bliver modne, og da kun i ringe Antal, og 

 i det hele spiller ingen af Planterne nogen økonomisk Rolle for Eskimoerne; der- 

 til er de for faa og ubetydelige. Om Roden af den arktiske Pil, der ofte tygges, 

 har nogen Betydning som antireumatisk Middel ved sit Indhold af Salicylsyre, 

 er maaske tvivlsomt. Det er vistnok kun gennem sin Betydning for Dyrelivet, at 

 Plantevæksten i Thule Distriktet kan komme i Betragtning. 



Havet ved Kysterne er jo det samme, der beskyller det øvrige Grønland, 

 de store Laminarier og andre Havplanter de samme som der beskrevet, det er 

 Landets Botanik, der her interesserer os, og Hovedindtrykket den giver, er en Re- 

 spekt for den Nøjsomhed og Tilpasningsevne, man særlig bliver opmærksom 

 paa her, selv om man ser en saadan overalt i Naturen over bele Jorden. Der 

 kæmpes her i Plantesamfundene en Kamp, der tager alle Chancer med; de gødede 

 Steder ved gamle Bopladser fortæller derom, her staar Græsset højt, og alle træn- 

 ges sammen for at faa deres Del af den rigelige Næring. Men ogsaa den karakteri- 

 stiske Rudemark, der her er saa almindelig, tages med i Betingelserne ; i Revnerne 

 mellem Ruderne holder Fugtigheden sig bedst, og der er mere Læ for Vinden; 

 dertil soger Planterne og folger Revnerne, i Læ af Sten falder Froene lettest, og 

 her staar Tuerne, stikkende Følere ud i Vinden, som dog altid bliver smaa og svage 

 Skud i Forhold til de andre, der har det lunt. Derfor ser man mange Eksempler 

 paa, at Planterne folger med Vinden ; de Skud, der stikker ud til Luvart, svides af 

 og dør, men de, der føjelige strækker sig i den Retning, der har Medvind, faar Lov 

 at leve og formere Slægten. 



Og saaledes bliver de enkelte Billeder, man faar ved at studere Menneskenes 

 Liv, Dyrenes og Planternes Tilpasning til Forholdene, de samme: overalt ser vi 

 Beviser for en haardKamp, en sejg Villen og en stædig Holden ud; ellers vilde dette 

 Land ligge hen øde og dødt. 



BEFOLKNINGEN 



Historie. Polareskimoerne er ikke blot Verdens nordligste, men sikkert 

 ogsaa den mindste, isolerede Stamme, der helt igennem har kunnet hævde sig 

 med en egenartet arktisk Erhvervskultur. Det er umuligt med Bestemthed at 

 sige, hvornaar den er kommen indvandrende til Grønland og hvorfra. Vi maa 



35* 



