548 THULE DISTRIKT 



nøjes med at konstatere, at overordentligt meget i deres Redskabskultur staar 

 Baffinseskimoerne nær. 



Den første historiske Beretning, vi har om deres Land, er fra 1616, da det 

 opdagedes af Baffin. Han saa imidlertid ingen Mennesker, og det var først i 1818, 

 at James Ross havde Forbindelse med et Eskimofolk, om hvilket man aldrig 

 før havde hørt Tale. 



Der findes endnu i Stammen et fjernt Minde om, at en Kvinde ved Navn 

 Nauja, »Maage«, havde varslet om, at en stor Baad med høje »Opstandere« skulde 

 komme til Syne ude fra Havet. Og ganske rigtigt, en Sommerdag, da Vinterisen 

 var brudt, og det stejle Kap York kun laa adskilt fra Havet ved en smal Strimmel 

 Is, kom Skibet og lagde til ved Iskanten. Det var et Vidunder af Snille, en hel 

 af Træ, der bevægede sig hen over Havet med Vinger og havde mange Huse og 

 Rum i Dybet med larmende Mennesker. Smaa Baade hang langs med Randen, 

 og naar disse bemandet med Mennesker hejstes ned i Vandet, og omringede det, 

 var det, som Uhyret fødte levende Unger. 



Dette Besøg vakte først stor Angst og Forfærdelse, men siden megen Glæde. 

 Man troede ikke, at de hvide Mænd var rigtige Mennesker, men antog dem for at 

 være nogle af Luftens Aander, der var dalet ned til inuitemes Land. Skibet 

 blev kun kort Tid liggende, saa stod det atter til Søs med Solen skinnende paa sine 

 hvide Vinger og blev borte i Horisonten. 



Ross' Besøg hos de skikkelige og uforberedte Mennesker var ogsaa velegnet 

 til at vække Opsigt, og jeg skal derfor supplere ovenstaaende fantasifulde og rø- 

 rende Tradition med noget af, hvad Ekspeditionens Rejseskildring fortæller om 

 Begivenheden: 



Der berettes om, at Skibet laa ved Iskanten, da man pludselig til stor Forbav- 

 selse for alle om Bord opdagede menneskelignende Skabninger ude paa Isen, klædt 

 i Dyrehuder og med det lange sorte Haar flagrende fra Hovederne, idet de med 

 mærkelige Fagter løb ved Siden af deres Hundeslæder. De var kommen ganske 

 nær til Skibet, da der blev gjort en Manøvre med de store hvide Sejl, og dette havde 

 til Følge, at de pludselig gjorde omkring og, som det syntes, flygtede mod Land. 



Der gik nu et Par Dage, hvor man fra Skibet gjorde sig alle tænkelige Anstren- 

 gelser for at komme i Forbindelse med Eskimoerne, men uden Resultat. I sin 

 Fortvivlelse herover lod Ross tilsidst ved et Isfjæld mellem Kysten og Skibet 

 rejse en mægtig Stander med et Flag, hvorpaa Sol og Maane var malet ovenover 

 en Haand, der rakte en Lyngplante frem. Paa Stangen hængtes yderligere en 

 Pose med Gaver. Desværre faldt denne Snedighed ikke i god Jord. Havde Eski- 

 moerne før været bange, saa blev de nu aldeles rædselsslagne over denne mysti- 

 ske Stang med det blafrende Flag, som de naturligvis antog for en aller anden 

 farlig Krigslist. Af Nysgerrighed kredsede de i nogen Tid om den, men da de havde 

 set tilstrækkelig længe paa de mærkelige himmelske Tegn og den venligt fremrakte 

 Haand, forsvandt de atter skyndsomt ind mod Land. 



Da dette Forsøg paa Tilnærmelse var mislykkedes, hejste man et hvidt 

 Flag paa Skibets Stormast, samtidig med at man sendte Sachæus ud paa Isen 



