562 THULE DISTRIKT 



jægere, og derfor har man i de sidste Aar begyndt at jage Moskusokser helt ovre 

 paa den anden Side af Ellesmeres Land. Da en saadan Moskusjagt kan strække 

 sig over 6—8 Uger, navnlig naar man soger helt over til Hejbergs Land, tager 

 man ikke sjældent Konen med paa en saadan Langfart. Man slaar sig da ned ved 

 Slagtestederne for at faa torret Skindene. Hvert Aar kan man regne med, at 

 en Snes Jægere driver denne Jagt. Anslaar man nu, at der aarlig nedlægges 300 

 Moskusokser, maa man desværre regne med, at det kun er et Sporgsmaal, naar 

 dette ejendommelige Storvildt vil være fordrevet eller udryddet fra disse Egne. 



Maj og Juni er Polareskimoernes Flyttetid, da ligger Sælerne dvaske i Sol- 

 varmen oven paa Isen og er et let Bytte; man korer sin Dagsrejse til en Lejr og 

 slagter Dagens Mad uden Besvær paa Stedet. 



Fangsten paa ütut er en Leg for Eskimoen, han kryber ind paa Livet af 

 de sovende Sæler og harpunerer dem, inden de faar sig samlet sammen til at 

 vaagne og ghde ned i Vandet gennem deres Aandehuller, men skulde det ikke 

 desto mindre ske, at Sovnen var for let, og Dyret vaagner, da kan enhver Fan- 

 ger den Kunst at efterligne Sælens Bevægelser og Lyde saa naturtro, at den tror 

 at se en Kammerat, der i »Varmevelvære« ligger og pudser sin Pels i Sneen. Jæ- 

 geren kan da krybe helt hen til Sælen og dræbe den. Til denne Fangst brugtes 

 tidligere udelukkende Harpun og Fangeline, nu derimod anvendes Riffel og Skyde- 

 sejl, der er indført fra det sydligere Grønland. 



I Flyttetiden kan man se lange Rækker af hojtlæssede Slæder drage mod 

 nye Jagtmarker og nye Vinterbopladser. Det er sjældent, at man tilbringer mere 

 end een eller to Vintre paa samme Sted; mange flytter hvert Aar, og ofte lever 

 hele Familien da et sorgfrit Lejrliv langs Kysterne; man rejser sit Telt enten 

 ved et Fuglefjæld eller paa Isen ved et godt Sælsted, og uden at tælle Dagene 

 hengiver man sig til den fulde Nydelse af den Frihed, som følger med Sorgløs- 

 heden i de gode Fangsttider. Næsten altid er Mand og Kone sammen paa denne 

 Tid, omgivet af deres Børn, og idet de Dagen igennem maa hjælpes ad gennem 

 alle de Situationer, der møder dem, udvikler der sig et Kammeratskab inden for 

 Familien, der hæver det daglige Liv til glade Festdage. 



Klædedragt. Polareskimoen begynder og ender sit Liv paa Rejser. Allerede 

 som nyfødt følger han med i sin Moders Rygpose, og ingen tager Hensyn til, hvad 

 Aarstid det er, ofte maa da den klynkende Unge transporteres over vanskeligt 

 tilgængelige Bræer midt i Morke og Kulde, og som oftest ender Dagsrejsen i en kold 

 og nyrejst Hytte af Sne. Intet Under, om han eller hun bliver kroget af Gigt før 

 Tiden og ikke kan mere; det er da Mærker, der melder sig fra alle de Døgn, der 

 tilbragtes under pludselige Snestorme i Snedriver, eller Mindelser om de mange 

 Gange, da de paa. Rensjagt eller Fuglefangst langt fra Lejren overraskedes af 

 Uvejr og maaske Uger igennem maatte nøjes med en fugtig og klam Fjældhule. 



Paa en saadan Baggrund vil man kunne forstaa, at faa Mennesker har ofret 

 Hensigtsmæssigheden i Klædedragt en saadan Opmærksomhed som netop Polar- 

 eskimoerne. Klimaet i deres Land fordrer det, og det er derfor absolut en Hoved- 



