THULE DISTRIKT 563 



betingelse, at den, som uafhængigt af andre Hensyn skal drive sine Jagter, maa 

 være klædt derefter. 



Det er Kvindens store og meget vigtige Opgave at sy og passe Mandens 

 Klæder, en Opgave, der ikke er ringere, end den at skulle skaffe den daglige Føde. 

 Ikke for intet siger derfor ogsaa Polareskimoen, at en Mand som Fanger er saa- 

 ledes, som lians Kone gor ham til; thi har man en sjusket Kvinde til at berede, 

 sy og passe sine Skindklæder, saa vil man om Vinteren ofte risikere Forfrysnin- 

 ger, og selv om det ikke skulde gaa saa vidt, vil man dog ofte være tilbojelig til 

 at forkorte en Fangstrejse, saafremt man bliver for stærkt paavirket af Kul- 

 den. Men Kvinden ved ogsaa, hvor hojt hendes Indsats her vurderes af Man- 

 den, og ingen Ros kan derfor smigre hende mere end den, at man beundrer hen- 

 des Arbejde. Til alt Held har hun ogsaa Verdens varmeste Pelsdyr at sy sine 

 Klæder af. 



Inderst inde paa Overkroppen bæres en let og blød Fugleskindsskjorte med 

 Fjerene indad, ovenpaa denne Foraar, Sommer og Efteraar en Pels af Sælskind 

 med Haarene udad. Om Vinteren ombyttes denne saakaldte natsek, naar man 

 er ude, med en Pels af Blaaræv med Haarene udad, sikkert den varmeste og 

 letteste Dragt, der eksisterer. Som Benklæder benytter Mændene Bjørneskind, 

 en Slags Knæbukser, der naar lige ned under Knæet. Af Sælskind, der er gar- 

 vede og berovede Haarene, forfærdiges Stovler af en noget anden Façon, end de 

 der bruges i det danske Grønland, Strømperne er af Hareskind. Til Garvning 

 bruges her aldrig Urin. Til lange Slæderejser bruges ogsaa Støvler med Haarene 

 paa, syede af Skindet paa Bjørnens Forben eller af Skindet af For- og Bagben paa 

 Renerne. Kvindens Dragt afviger ikke meget fra Mandens, Hovedforskellen be- 

 staar i, at Benklæderne her er af Ræveskind og meget kortere end Mandens, 

 saaledes at Støvlerne faar samme Længde som Benet. Forskellen i Pelsene er kun 

 antydet i Variationer i Monsteret og i den høje, spidse Hætte, Kvinderne bruger. 

 Disse Ræveskindspelse kommer sjældent i Hus, men opbevares ude i en lille, dertil 

 bygget Stengrotte. Dette har til Følge, at de forholdsvis sarte Ræveskind ikke 

 udsættes for hyppige Temperaturforandringer, hvilket vilde have en uheldig 

 Indflydelse paa deres Holdbarhed. Husdragten inde i de meget varme Huse og 

 Telte bestaar som Regel kun af Støvler og Benklæder, idet man gaar med Over- 

 kroppen nogen. 



Hus og Telt. Om Vinteren bestaar Boligerne af Smaahuse, helt igennem byg- 

 gede af store, flade Sten med runde, kuplede Tage, der med stor arkitektonisk Snild- 

 hed er bygget saaledes, at Stenene bærer sig selv uden Støtter. Husene er som 

 Regel kun beregnet til een Familie og er i strengeste Forstand udelukkende bygget 

 som et Ly mod Vejr og Kulde. Som Indgang tjener en meget lav og lang Gang, 

 hvorigennem man kryber ind til selve Opholdsrummet, som man kommer ind 

 i gennem en smal Aabning. Trods hele det primitive Anlæg og den ringe 

 Plads, kan disse Hytter dog virke overordentlig hyggelige med de lyse Sælskind, 

 som Væggene er beklædt med, og Stenbriksen, der optager største Delen af Stuen ; 



36* 



