AN:ol) 



Om tertiär pincnhydroklorid. 



21 



vägdes. Af vätskan af vägdes sedan c:a 1 g och förtvålades 

 genom kokning under några timmar med /i/g-normalt alko- 

 holiskt kali för att utröna, huru mycket beständig klorid, 

 nämligen fast, vanlig pinenhydroklorid, (Sm. p. 125 — 126°), 

 den enda hydroklorid C^qH^^CI, som icke påvärkas af kalit, 

 som förefanns i den flytande delen af den erhållna råa hydro- 

 kloriden; lösningen återtitrerades med c:a 0,5 norm. saltsyra. 

 Dessutom utfördes två med de ofvannämnda alldeles lika 

 blindförsök, å ena sidan med pin en, å den andra med nopinen; 

 detta för att få jämförelsepunkter med fraktionen 155 — 159° 

 från serierna II och III (utförda med pinen) samt från 

 serien V, (utförd med nopinen som utgångsmaterial). De 

 erhållna talen sammanföras i följande 



Tabell 1. 



Den fastareaktionsprodukten omkristalliserades ur 86 %-tig 

 alkohol och afskiljde sig därur som en vid torkning seg massa 

 med den fasta bornylkloridens karaktäristiska kristallform 

 och lukt. Äfven smältpunkten utföll, för att gälla endast 

 engång omkristalliseradt material, i anmärkningsvärd öfver- 

 ensstämmelse med den rena bornylkloridens, hvars smält- 

 punkt jag i flertalet fall funnit vara 125—126°. De erhållna 

 profven gåfvo ej häller någon smältpunktsdepression, då de 

 till ungefär lika delar uppblandades med den sistnämnda: 



') Emedan eter till n.^igon del förflyktigades, äro des.sa tal i själfva vär- 

 ket icke obetj'dligt mindre. 



