2 Karl F. Lindman. (LVII 



sens större axel har samma ställning som den lineära sväng- 

 ningsbanan skulle hava i frånvaro av absorption. En dylik 

 förvandling av rätlinigt polariserat ljus till elliptiskt polari- 

 serat har i verkligheten av C o 1 1 o n 2) iakttagits hos lös- 

 ningar av koppar- och kromtartrat i kalilut (det såsom analy- 

 sator tjänande nicolska prismat förmådde i intet läge ut- 

 släcka det utträdande ljuset). Denna ellipticitet (förhållandet 

 mellan ellipsens mindre och större axel) visade sig vara störst i 

 den del av spektret, där absorptionen var störst. 



Beträffande rotationspolarisationens dispersion, fann 

 B i o t, att polarisationsplanets vridning i allmänhet är 

 närmelsevis (men icke exakt) omvänt proportionell mot kvad- 

 raten på våglängden. Hos optiskt aktiva ämnen med ab- 

 sorptionsband är rotationsdispersionen dock ofta, såsom 

 C o 1 1 o n (1. c.) funnit, anomal i omgivningen av dessa band, 

 i det att rotationen kan hava olika förtecken på de båda si- 

 dorna om ett dylikt band (resp. dettas centrum) eller ett 

 högt positivt värde på den ena sidan och ett lågt värde av 

 samma förtecken på den andra. En anorna! rotationsdisper- 

 sion i delar av spektret, varest inga absorptionsband före- 

 komma, har dessutom i vissa fall observerats, men dock kun- 

 nat förklaras genom förekomsten av tvenne absorptionsband, 

 belägna i spektrets ultravioletta resp. inf raröda del. 



2. Fresnel's tidigare nämnda förklaring av rota- 

 tionspolarisationen utgör endast en interpretering av denna 

 företeelse, men giver ingen upplysning om den fysikaliska 

 process, genom vilken den alstras. Kvartsen (hos vilket ämne 

 företeelsen först iakttogs av A r a g o) förlorar sin aktivitet, 

 om den från kristalliniskt tillstånd överföres i amorft (ge- 

 nom smältning) eller om den löses i kalilut. Man har härav 

 dragit den slutsatsen, att hos kvarts och likaså hos andra 

 aktiva kristaller den optiska aktiviteten beror (eller åtmin- 

 stone kan bero) på den kristalliniska strukturen. Detta be- 

 styrkes även därav, att en kvartsskiva, för att tydligt visa 

 företeelsen, måste vara skuren vinkelrätt mot den optiska 

 axeln, samt av sammanhanget mellan vridningsriktningen 



■•') A. Cotton, Comtes rendus, 120, pp. 989 och 1044; 1895. 



