A N:o 3) Om rotationspolarisation av de elektromagn. vågorna. 3 



och kristallens enantiomorfi (höger och venstervridande 

 kvartskristaller skilja sig, såsom bekant, från varandra ge- 

 nom vissa små hemiedriska ytor, vilka hava ett sådant läge, 

 att den ena kristallformen utgör den andras spegelbild). De 

 första försöken att fysikaliskt förklara den ifrågavarande ro- 

 tationspolarisationen grundade man på ett experiment av 

 R e u s c h^), vilken fann, att om tunna glimmerskivor rada- 

 des på varandra så, att varje skivas principalsektion var 

 vriden en viss vinkel antingen åt höger eller åt venster i för- 

 hållande till den under densamma belägna skivans principal- 

 sektion, förhöll sig hela denna kombination av skivor på 

 liknande sätt som en vinkelrätt mot dess optiska axel sku- 

 ren kvartsskiva, i det att den vred det genomgående ljusets 

 polarisationsplan antingen åt höger eller åt venster, beroende 

 på huru stapelns skivor voro ordnade. Ju tunnare skivorna 

 voro och ju större deras antal var, desto mera liknade sta- 

 peln i sin verkan en aktiv kristall. Det var på grund härav 

 ganska naturligt, att man tillskrev de aktiva kristallerna 

 en liknande struktur. 



Hos optiskt aktiva vätskor (t. ex. terpentinolja) och lös- 

 ningar (t. ex. sockerlösningar) samt gaser kan man däremot 

 icke antaga, att molekylerna i sin inbördes anordning skulle 

 förete någon asymmetri (möjligheten att de under inverkan 

 av det genomgående polariserade ljuset skulle ordna sig på 

 något speciellt sätt, vilken möjlighet uttalats bl. a. av 

 Preston^), synes knappast hava någon sannolikhet för 

 sig). Att den optiska aktiviteten icke är inskränkt till kris- 

 taller utan även tillkommer en mängd isotropa ämnen, är 

 i själva verket en omständighet, vars förklaring varit före- 

 nad med de största svårigheter, i det att icke ens F a r a d a y, 

 som även sysselsatte sig med denna fråga, förmådde bilda 

 sig någon föreställning om orsaken därtill. 



Emedan aktiva vätskor och lösningar icke förlora sin 

 aktivitet, då de utspädas med vätskor, som icke äga denna 

 egenskap, eller då de överföras i ångform, och vridningsvin- 



') E. Re u sch, Pogg. Ann. 138, p. 628; 1869. 

 ^) T. Pre ston, Theory of Light, p. 427; 1901. 



