A N:o 3) Om rotationspolarisation av de elektromagn. vågorna. 5 



nell mot kvadraten på våglängden, viJket resultat dock, 

 såsom tidigare nämnts, endast närmelsevis överensstämmer 

 med erfarenheten. 



Sedan bl. a. C N e u m a n n ^) påvisat, att man kan be- 

 handla problemet något allmännare, om man i differentialek- 

 vationerna inför derivator av första ordningen (i avseende å 

 koordinaterna) i stället för de av M a c Gulla g h införda 

 tredje derivatorna, har man (P. D r u d e; D. A. G o 1 d- 

 h a m m e r) slutligen med den M a x w e 1 Tska teorins resp. 

 elektronteorins tillhjälp lyckats uppställa en matematisk 

 teori för de naturligt aktiva ämnenas vridningsförmåga, 

 vars konsekvenser visat sig på ett fullt tillfredsställande sätt 

 överensstämma med erfarenheten. Emedan denna teori 

 leder till vissa föreställningar, vilka bildat utgångspunkten 

 för de längre fram beskrivna försöken, må några antydningar 

 om grundtankarna i samma teori i den form, den blivit av 

 D r u d e^) framstäld och för så vitt den rör isotropa ämnen, 

 här finna plats. 



4. Teorin utgår från förutsättningen att de naturligt- 

 aktiva ämnena (vare sig de äro isotropa eller kristalliniska) 

 hava en dissymmetrisk konstitution, d. v. s. att de icke hava 

 något optiskt symmetriplan (ifall de hade ett sådant, skulle 

 nämligen, om ljusets polarisationsplansammanf olle därmed, in- 

 gen vridning av polarisationsplanet kunna förekomma). Analy- 

 tiskt uttryckes detta villkor genom omöjligheten att välja koor- 

 dinatsystemet så, att grundekvationerna förbliva oförändrade, 

 om man låter den positiva riktningen av en koordinataxel 

 byta roll med den negativa. Genom vilken speciell anordning 

 av molekylerna (atomerna eller elektronerna) eller genom 

 vilka lagar för molekularkrafterna denna dissymmetri alstras 

 är för teorin likgiltigt. Likasom i den elektromagnetiska dis- 

 persionsteorin, antager man även här, att en kropps spe- 

 ciella optiska egenskaper betingas uteslutande av en modi- 

 fikation av elektronernas rörelselagar. Dissymmetrin kan 



*) c. N e u m a n n, Habilitationsskrift, Halle a. S., 1858. 



-) P. Drude, Physik des Aethers, p. 535; 1894. — Lehrbuch der Optik, 

 p. 368: 1900. — VV i n c k e 1 m a n n' s Handbucli der Physik, VI, p. 1334 ; 

 1906. 



