8 Karl F. Lindman. (LVII 



centrum av ett absorptionsband (alla elektroner, som för- 

 orsaka absorption, behöva dock icke bidraga till rotationen). 

 Beroende på kvantiteterna A^;,, vilka åter bero av faktorerna 

 / i grundekvationerna (1), kan rotationen för oförändrade 

 värden på X och Iq ske i den ena eller den andra riktningen 

 (höger- eller venstervridande ämnen). Rotationen anses där- 

 vid för positiv, om den för ett emot ljusstrålarnas fortplant- 

 ningsriktning blickande öga sker i riktning motsols (i motsatt 

 led mot urvisarnas rörelseriktning). Allteftersom rotationen är 

 positiv eller negativ, är alltså den aktiva substansen för den 

 ifrågavarande ljussorten venster- eller högervridande (laevo- 

 eller dextrogyr). Ifall våglängderna Xj^ äro små i jämförelse 

 med X (»ultravioletta elektroner»), kunna de försummas, och 



/c' 

 man har då approximativt ^=—, vilken formel i överens- 



stämmelse med B i o t 's empiriska lag (sid. 2) utsäger, att 

 cp i detta fall är omvänt proportionell mot kvadraten på 

 våglängden (avvikelserna från B i o t's lag har man kunnat 

 bringa i exakt överensstämmelse med det fullständiga ut- 

 trycket för (p). För vågor av så stor längd som de H e r t z'ska 

 kan man enligt denna lag icke vänta sig någon märkbar (av 

 optiskt aktiva ämnen alstrad) vridning av polarisationspla- 

 net, vilken slutsats även bekräftas av erfarenheten i). 



5. Ehuru denna teori är rent matematisk, i det att den, 

 såsom tidigare påpekats, icke bygger på någon speciell före- 

 ställning om orsaken till förekomsten av de elektriska kraf- 

 ternas första derivator i elektronernas rörelseekvationer, 

 tillåter den dock, åtminstone i viss mån, en fysikalisk 

 tolkning. Det i första termen av ekv. l):s högra membrum 

 förekommande uttrycket för rörelsekraften representerar 

 nämligen, såsom ur analytiska mekaniken är bekant, en 

 kring x-axeln virvelformigt fördelad kraft. Man kan direkt 

 åskådliggöra den resulterande kraftens verkan genom anta- 

 gandet, att elektronernas banor under inflytande av den asym- 

 metriska molekularstrukturen icke utgöras av korta räta 

 linjer, utan av korta, i en och samma riktning vridna skruv- 



*) Se A. Righi, Die Optik der elektrischen Schwiugungen, p. 197; 1898. 



