m 



(MakÅtj 



-*■ X 



A N:o 3) Om rotationspolarisation av de elektromagn. vågorna. 9 



linjer eller spiraler, vilkas axlar (hos ett isotropt ämne) äro 

 regellöst riktade åt olika håll i rummet. Detta antagande 

 leder i själva verket direkt till de ekvationer (1), som bilda 

 grundvalen för den här refererade teorin. Låtom oss t. ex. 

 betrakta en högervriden spiralformig bana (fig. 1), vars 

 axel är parallell med x-axeln. och 

 längs vilken en elektron, som för- 

 satts i svängningsrörelse genom ljus- 

 vågornas inverkan, är tvungen att 

 röra sig fram och tillbaka. Den i .t- 

 axelns positiva riktning verkande 

 kraftkomponenten X driver elektro- 



Fig 1. 



nen i varje läge åt höger, komponenten 



y driver den däremot i de övre delarna av spiralen åt venster, 



i de undre delarna åt höger. Det alstras sålunda en åt höger 



riktad resulterande verkan av Y, som är proportionell mot 



dY 

 — Ty^, ifall Y växer med z. Likaså driver kraftkomponenten 



Z elektronen i de främre delarna av spiralen åt venster, i de 

 bakre delarna åt höger, varvid den resulterande, åt höger 



riktade verkan av Z är proportionell mot +^- I den van- 

 liga ekvationen för elektronens rörelse har man därför att 



i stället för kraften X införa uttrvcket X -\- f [^ -r^ 



\d: Cl] 



varigenom erhålles ekv. 1). Då, såsom i fig. 1, banan har for- 

 men av en högervriden skruvlinje och koordinataxlarna äro 

 så riktade, som i samma figur angives, är faktorn / tydligen 

 negativ (för en venstervriden spiral är / däremot under 

 samma förutsättning positiv). Dess absoluta värde beror 

 av skruvlinjens diameter och stighöjd. År stighöjden liten, 

 måste elektronen beskriva ett stort antal varv för att till- 

 ryggalägga en given vägsträcka i a-axelns riktning, och den 

 resulterande verkan av kraftkomponenterna Y och Z är då 

 större än om stighöjden är stor. Med växande stighöjd när- 

 mar sig spiralen en rät linje och faktorn / värdet noll. 



Om vi för enkelhetens skull antaga, att endast elektroner 

 av en enda egensvängningsperiod förekomma, antager ekv. 

 2) den enklare formen /^C^^^•'** ''^ 



y^ .^ -^»-^ 



[uj L I B R A ^i: 

 V^\ 



