A N:o 3) Om rotationspolarisation av de elektromagn. vågorna. 17 



vad man enligt den i inledningen refererade teorin kan vänta 

 sig (se p. 10), förutsatt att — vilket vi även senare skola finna 

 bekräftat — de infallande vågornas längd (X =26 cm) var 

 större än den våglängd (Xq), som motsvarade de av 9 cm 

 långa trådar bestående resonatorernas egensvängningar. 



5. Kurvan V i fig. 3 erhölls med ett system av samman- 

 lagt 500 venstervridna spiraler (det av 200 venstervridna 

 spiraler bestående systemet M^ anbragtes omedelbart bakom 

 det förut använda systemet M^). Vridnings\ inkeln var i 

 detta fall, såsom av kurvan V framgår, == + 18°. Då det 

 »aktiva skiktets» tjocklek ökades i förhållandet 5 : 3=1,6? : 1, 

 växte således polarisationsplanets vridning i förhållandet 

 18:11=1,64:1 eller således (inom observationsfelens grän- 

 ser) i samma förhållande som skiktets tjocklek. Den av 

 resonatorsystemet alstrade uridningen av polarisationsplanet var 

 alltså direkt proportionell mot det av strålarna genomgångna 

 skiktets tjocklek eller mot det antal resonatorer, som befunno sig 

 i strålarnas väg. Denna slutsats överensstämmer, såsom vi 

 finna, fullständigt med den motsvarande av B i o t funna 

 optiska lagen. 



6. De i fig. 4 uppdragna kurvorna erhöllos genom för- 

 sök med olika våglängder vid användning av samma resona- 

 torsystem (M^) som förut. För bättre jämförelses skull äro 

 alla ordinator reducerade till procent av den direkta (i från- 

 varo av Mj uppmätta) strålningens intensitet. Kurvan II 

 är identisk med den lika benämnda kurvan i fig. 3. Om vi 

 från denna kurva övergå till kurvan III (i fig. 4), observera 

 vi, att polarisationsplanets vridning endast obetydligt öka- 

 des, då halva våglängden (^| minskades från 13 cm till 



11,4 cm. »Ellipticiteten» (förhållandet mellan den minsta 



och den största ordinatan eller egentligen kvadratroten därav) 



ökades däremot samtidigt märkbart. Ännu betydligt större 



var avvikelsen från det lineära polarisationstillståndet vid 



X 

 en halv våglängd - =10 cm (kurvan IV). I detta fall hade 



di 



emellertid vinkeln mellan ellipsens större axel (riktningen för 

 den maximala intensiteten) och den elektriska vektorn hos 



2 



