A N:o 3) Om rotationspolarisation av de elektromagn. vågorna. 19 



hade att göra med elliptiskt polariserade vågor, skall framgå 

 av senare (sid. 27) beskrivna försök. Kurvan V utvisar, att 



vid en halv våglängd ^^=9,6 cm svängningsrörelsens bana 



hos de ur M^ utträdande vågorna hade formen av en rättstå- 

 ende ellips, vars större axel var parallel med de infallande vå- 

 gornas elektriska vektor, och hos vilken förhållandet mellan den 

 mindre och den större axeln (=kvadratroten ur förhållandet 

 mellan den minsta och den största ordinatan) var ännu större 

 än hos den senast betraktade ellipsen. 



Vid fortsatt minskning av våglängden hade, såsom av de 

 följande kurvorna VI — VIII framgår, rotationsvinkeln åter 

 ett från noll avvikande värde men motsatt förtecken mot förut. 

 Samtidigt avtog svängningsbanans ellipticitet, så att de 



I 

 resulterande svängningarna redan vid - =7.? cm kunde 



Ja 



anses för närmelsevis rätliniga. Vridningsvinkeln, som (till 

 sitt absoluta belopp) först hastigt växte, så att den för 



^=7,7 cm var =25° (för ^^=9 cm däremot =10°), avtog 



senare kontinuerligt, då våglängden ytterligare minskades 



(för 7^=6,1 cm var den enligt kurvan VIII lika med c:a 15°). 



Vid ökning av våglängden utöver den till först betraktade 



storleken (;y=13 cm) minskades likaså vridningsvinkeln, 



X 

 så att den för ^ =17,i cm (kurvan I) var c:a 5°. 



7. Såväl den nyssnämnda växlingen av rotationens för- 

 tecken som den elliptiska formen av svängningsbanan vid 

 passerandet av det ställe, där teckenväxlingen skedde, står, 

 såsom av inledningen framgår, i överensstämmelse med teo- 

 rins fordringar och med motsvarande optiska försök, för- 

 utsatt att den våglängd, vid vilken rotationen bytte om för- 

 tecken, överensstämde med resonatorsystemet Af ^i egensväng- 

 ningars våglängd. Halva våglängden hos de vågor, som äro 

 isokrona med en c:a 1 dm lång rätlinig eller en ringformigt 

 böjd tunn metalltråds egensvängningar, är, som bekant, en- 



