24 



Karl F. Lindman. 



(LVII 



13 1H 15 



iTönv 



"• (^) 



5 ^fTö /I 12 

 Halva våglängdei 

 Fig. 6. 



svängningsbanorna kring de punkter på en horisontell axel, 

 som representera de motsvarande halva våglängderna. 

 Svängningsrörelsens amplitud i riktning av ellipsernas huvud- 

 axlar ha i denna figur i varje särskilt fall erhållits genom 

 utdragande av kvadratroten ur den motsvarande i fig. 4 

 grafiskt framställda intensitetens maximi- eller minimivärde. 

 Emedan de värden, som erhållits för förhållandet mellan 

 svängningsellipsernas mindre och större axlar, snarare äro 

 för stora än för små (jmf. p. 31), kunna vi i de yttersta i fig. 

 6 angivna fallen anse polarisationen för närmelsevis rätlinig. 

 10. Vid undersökning av den av resonatorsystemet M^ 

 utövade absorptionen och dennas beroende av våglängden 

 har man att observera, att om vågorna äro elliptiskt polari- 

 serade, deras intensitet är lika med summan av de i de båda 

 huvudaxlarnas riktningar uppmätta intensiteterna, alltså i 

 varje särskilt fall lika med summan av den största och den 

 minsta ordinatan hos den motsvarande kurvan i fig. 4. Eme- 

 dan ordinatorna i denna figur angiva det genom M^ gångna 

 strålknippets intensitet i procent av det direkta, oförsvagade 

 strålknippets intensitet, erhåller man den mot ett visst värde 



på ^ svarande absorptionen genom att från talet 100 



substrahera nämnda ordinatsumma. Man får sålunda den i 

 fig. 7 återgivna absorptionskurvan. 



Det ganska skarpt utbildade maximet hos denna kurva 

 vittnar om en mycket tydlig selektiv absorption, betingad 



