30 Karl F. Lindman. (LVII 



sammanföll o, såsom det var att vänta, de båda kurvor, som 

 motsvarade kurvorna I och II i fig. 8, med varandra, var- 

 jämte den kurva, som angav de båda »motsatta» resonator- 

 systemens (Mg och Mg) sammanlagda verkan, åter — i likhet 

 med kurvan III i fig. 8 — utvisade en rätlinig polarisation 

 utan rotation (de båda i motsatta led genomlupna sväng- 

 ningsellipserna, som i det av fig. 8 angivna fallet vid sin 

 superposition skuro varandra, voro nu rättstående och 

 kongruenta). Voro resonatorsystemen däremot båda sam- 

 mansatta av lika vridna spiraler (M^ och M2'), bestod deras 

 sammanlagda verkan vid den ifrågavarande våglängden, utom 

 i en ökad absorption, i en tillväxt av förhållandet mellan 

 den vågräta och den vertikala axeln hos den resulterande 

 och fortfarande upprättstående svängningsellipsen. 



13. Ett resonatorsystem, som bestod av lika många med 

 varandra likformigt blandade höger- och venstervridna spi- 

 raler, lämnade de genomgående vågornas polarisationsplan 

 oförändrat och verkade sålunda endast försvagande (absor- 

 berande) på dessa vågor. Ett sålunda sammansatt resonator- 

 system utgör följaktligen ett elektromagnetiskt analogon till 

 de s. k. »racemkropparna», vilka, ehuru själva optiskt inaktiva, 

 utgöra föreningar eller blandningar av lika mängder aktiva 

 »antipoder» och genom särskilda medel kunna sönderdelas i 

 dessa. 



14. Vid alla hittills beskrivna försök voro, såsom tidi- 

 gare nämnts, oscillatorn O och mätningsresonatorn R åtmin- 

 stone närmelsevis isokrona. Var detta icke fallet, rättade 

 sig rotationen, såsom man även kunde vänta sig, efter mät- 

 ningsresonatorns egensvängningsperiod, som var vida skar- 

 pare utpräglad än oscillatorns. De oändligt många kompo- 

 nenter av olika våglängd, av vilka de starkt dämpade pri- 

 mära vågorna kunde anses sammansatta, erforo sålunda olika 

 stora och delvis även olika riktade vridningar av sitt polari- 

 sationsplan vid vågornas genomgång genom det aktiva resona- 

 torsystemet. Absorptionen syntes dock i någon mån bero 

 av oscillatorn, i det att, om dennas period bragtes i närmare 

 överensstämmelse med resonatorsystemets egenperiod, me- 

 dan mottagningsresonatorn förblev oförändrad, absorptionen 



