Harald Lunelund. 



(LVII 



§ 2. Försöksanordning. Vid undersökningarna betjä- 

 nade jag mig av följande försöksanordning. 



O 



J G 



B O 



F H 



K 



Fig. 1. 



A C är ett spektralrör av en form som enligt J, Stark 

 är den ändamålsenligaste, A är anoden, B katoden och C en 

 hjälpelektrod. Rörets hela längd var 20 — 25 cm, diametern 

 c:a 5 cm, elektrodavståndet AB 10 — 15 cm. Elektroderna A 

 och C utgjordes av 2 — 3 mm tjocka aluminiumskivor, kato- 

 den B likaledes av en 2 mm tjock aluminiumskiva, genom- 

 borrad av ett stort antal tätt invid varandra liggande hål 

 av 1 mm genomskärning. Avståndet BC utgjorde 1,2— 

 2,1 mm. 



Mellan A och B alstras med tillhjälp av en högspännings- 

 källa en glimström, och man väljer ett sådant gastryck, att 

 katodfallet utgör 2500—10000 volt. Hjälpelektroden C 

 och katoden B förenas genom ett stort motstånd med ett 

 hög spänningsbatteri (likström). Härvid erbjuda sig två 

 möjligheter. Man kan antingen låta kan al strålarna gå i 

 kraftlinjernas riktning (Gleichschaltung) eller emot fältet 

 (Gegenschaltung). Vilketdera alternativet som är att före- 

 draga vid en undersökning av komponenternas intensitets- 

 förhållanden framgår av diskussionen på sid. 6. 



