AN:oö) Intensitetsförhållanden vid S t a r k-effekten. 7 



landet mellan komponenter med stor och liten våglängd 

 kommer således endast det förra alternativet, samma rikt- 

 ning hos spänningsfältet och kanalstrålarna i fråga. Denna 

 försöksanordning bibehölls hela tiden. 



Gäller det speciellt att undersöka i vilken mån intensi- 

 tetsförhållandet beror av kanalstrålarnas hastighet, fram- 

 står nödvändigheten av att använda endast svaga fält. 

 Den genom spänningsfältet åt strålarna meddelade hastig- 

 heten adderas nämligen till den hastighet, som alstras genom 

 katodfallet. Om fältstyrkan är liten, är även nämnda has- 

 tighetsökning liten och kan lämnas obeaktad. 



För övrigt må framhållas, att mot ett visst bestämt ka- 

 todfall ingalunda svarar blott en hastighet hos kanalstrå- 

 larna. Tvärtom förekommer i varje strålknippe en konti- 

 nuerlig serie olika hastigheter. Genom att förstora katod- 

 fallet, som alstrar kanalstrålarna, kan man likväl öka an- 

 talet strålar med stor hastighet och sålunda även höja medel- 

 hastigheten. 



§ 3. Beräkning av två spektrallinjers intensitets förhållande. 

 S må betyda svärtningen av ett framkallat fotografiskt 

 skikt, 



i den på bromsilvergelatinet fallande intensiteten i en 

 godtycklig enhet, 

 / expositionstiden, 

 Ä", m och n konstanter. Då gäller enligt tidigare undersök- 

 ningar 1) formeln: 



5=ln (kVrj. 



För tvänne skilda ljuskällor och expositionstider fås alltså: 



S:i=ln(ÄiW). 



S2=ln(/ciV"/2"). 

 varav 



eller 



(r='^- 



1^2/ \^1 



^) J. Stark, Ann. d. Phys. 35. p. 461. 1911. 



