Harald Lunelund. 



(LVII 



Äro expositionstiderna lika, förenklas formeln till: 



(1) 

 eller 



^— 





\ ^ / 



Om differensen S^ — S^^ är liten, fås som första närme- 

 värde 



m 



som andra närmevärde 



(2) 



^1 = 1 I ^i~' 



+ 2 



1 /Si 



C^-^J- 



Sistnämnda formel användes i flere fall för beräkning av 

 komponenternas intensitetsförhållanden. Vid stora svärt- 

 ningsdiff erenser (> 0, 20) måste dock den noggrannare formeln 

 (1) begagnas. 



I det följande betecknar /, intensiteten hos komponenten 

 med större våglängd och //, intensiteten hos komponenten 

 med mindre våglängd. 5, och S,^ betyda motsvarande 

 svärtningar. m är en för den använda fotografiska plåten 

 karaktäristisk konstant. 



För att beräkna värdet av m betjänade jag mig av den 

 av Stark angivna metoden med ett »dubbelfälh. Därvid 

 placeras framför kollimatoröppningen en rektangulär plåt, 

 vars båda hälfter ha olika, men jämnt fördelade svärtningar. 

 Det genomgående ljuset försvagas alltid i samma, lätt 



bestämbara 

 proportion, 

 så att t. ex. 



en spektral- 



linje får föl- 

 jande utse- 

 ende. 

 Fig. 2. Fig. 3. 



gräns 



