A N:o 9) Intensitetsförhållandena hos vätets serielinjer. 



Såsom av fig. 1, 2 och 3 framgår, äro de många kompo- 

 nenterna, 11 p- och 11 (7) s-komponenter hos H^, 13 (10) p- 

 och 13 (9) s-komponenter hos Hy, 14 p- och 16 (14) 

 s-komponenter hos H^, nästan symmetriskt anordnade på 

 båda sidor om mittellinjen. Dock framträder symmetrin 

 ej fullt lika väl här som då man i likhet med professor 

 J. S t a r k 1) som ordinator uppritar medeltalet av svärt- 

 ningarna för motsvarande komponenter med större och 

 mindre våglängd än den icke sönderdelade linjen. Över huvud 

 avtar intensiteten hos p-komponenterna utifrån mot mitten, 

 medan intensiteten hos s-komponenterna visar en mindre 

 regelbunden gång och snarare avtar från mitten utåt. Det 

 förefaller ej osannolikt att man med tillhjälp av starkare 

 dispergerande apparater framdeles kommer att upptäcka 

 ett ännu större antal komponenter. 



Tabellerna IV, V, VI, VII och VIII lämna en översikt 

 av mina mätningar av svärtningsdifferenserna (Si-Sj) och 

 intensitetsförhållandena /,//,, hos komponenter med större 

 och mindre våglängd än den osönderdelade linjen, utförda 

 vid olika katodfall och i olika starka fält. 



Tabell IV. 

 Fältstyrka 18000 volt X cm-\ 



•) J. Stark, Elektrische Spektralanalyse, p. 57. 



