12 Harald Lunelund. (LVII 



^ - komp 



O H(^\ + Ho\ 



* f^rj ' ^^ ) 



+ / © H,)lB-iO''Volt 



1.6 r- 



1,^ - 



1.2 - 



§ 3. Diskussion av ovanstående resultat. 



Vad först den s. 2 omnämnda föränderligheten hos de 

 yttre komponenternas intensitetsförhållande med fältstyr- 

 kan beträffar, så är vid ringa fältstyrka komponenten med 

 större våglängd mycket intensivare än motsvarande kompo- 

 nent med mindre våglängd. Då fältstyrkan ökas, blir värdet 

 av intensitetsförhållandet allt mindre och närmar sig gräns- 

 värdet 1. När avståndet mellan komponenterna är 4 Å, 

 äro komponenterna nästan lika intensiva. Detta skulle, 

 såsom S t a r c k 1) anmärker, tyda på, att intensitetsdissym- 

 metrin hos de yttre komponenterna åtminstone för talrika 

 linjer ej beror av vissa bestämda värden på fältstyrkan, utan 

 förutsätter ett kort avstånd mellan komponenterna, mindre 

 än c:a 3 Å. Nämnda intensitetsdissymmetri är observerad 

 hos vissa av heliumserielinjerna, vilka uppvisa »vilande inten- 

 sitet» (»ruhende Intensität»), och är oberoende av spännings- 

 fältets riktning. 



') J, stark, Elektrische Spektralanalyse, p. 39. 



