A N:o 9) Intensitetsförhållandena hos vätets serielinjer, 13 



Såsom s. 2 framhölls, uppträder i starkare fält en inten- 

 sitetsdissymmetri av annat slag, vilken är en funktion av 

 fältets riktning. Om kanalstrålarna och spänningsfältet äro 

 likriktade (Gleichschaltung), är intensitetsförhållandet /,///, 

 > 1, om kanalstrålarna gå emot fältet (Gegenschaltung), är 

 /,//;, < 1. I det förstnämnda fallet har intensitetsförhållan- 

 det över huvud att uppvisa större värden än i det senare, 

 emedan vid stor fältstyrka i motsatt riktning en del av ka- 

 nalstrålarna, som har mindre hastighet, hejdas av fältet och 

 kastas tillbaka, varjämte de genom stötjonisering i spän- 

 ningsfältet uppstående sekundära kanalstrålarna accelereras 

 i fältets riktning, och bidraga till att minska de yttre 

 komponenternas intensitetsdifferens. 



För att förklara ovanstående intensitetsdissymmetri upp- 

 ställer J. S t a r k 1) den hypotesen att de elektroner, som 

 befinna sig på den främre sidan av en atom, då man rör sig 

 i fältstyrkans riktning, starkare påverkas genom stötar av 

 gasmolekylerna och sålunda bringas att utstråla ett intensi- 

 vare ljus än elektronerna på atomens motsatta sida. Den 

 i förhållande till fältriktningen främre sidan av en atom 

 skulle sålunda emittera de komponenter, som ha större våg- 

 längd, baksidan de komponenter som hamindre våglängd än 

 den icke sönderdelade linjen. Kommuteras fältet, påverkas 

 de sistnämnda elektronerna starkare. 



W. V o i g 1 2) anser, att de elektroner, som bidraga till 

 emitterandet av en //-linje, sönderfalla i två grupper, av 

 vilka den ena ger upphov åt komponenterna med ett större 

 antal, den andra åt komponenterna med ett mindre antal 

 frekvenser. Om gasen påverkades blott av det elektriska 

 fältet Eq, skulle de för handen varande elektronerna fördela 

 sig jämnt på vardera gruppen. Vid J. Starks försöks- 

 anordning inverkar emellertid ännu en annan riktad storhet, 

 nämligen det bortom katoden befintliga inhomogena fältet 

 El, som ger upphov åt kanalstrålarna. Genom dess inverkan 

 på kanalstrålarnas joner kan den ovannämnda intensitets- 



*) J. stark, Ann. d. Phys. 43. p. 1013. 1914, Elektrische Spektralana- 

 lyse, p. 103. 



*) W. Voigt, Gött. Nachr. 1914. 



