14 Harald Lunelund. (LVII 



dissymmetrin förklaras. — På grund av utrymmesskäl kan 

 jag emellertid ej här ingå på någon närmare redogörelse för 

 W. V o i g t' s teori. 



Omfattar man J. S t a r k's jämförelsevis enkla hypotes, 

 att en atoms mot rött och violett förskjutna komponenter 

 emitteras från den främre, resp. bakre sidan av en atom, 

 synes det rätt plausibelt, att intensitetsförhållandet Iijl^. är 

 beroende av kanalstrålarnas hastighet. Ökas nämligen katod- 

 fallet och sålunda även hastigheten hos kanalstrålarna, växer 

 stötenergin hos gasmolekylerna, och hos elektronerna på ato- 

 mens främre sida framkallas en intensivare ljusemission än 

 hos elektronerna på atomens bakre sida d. v. s. intensitetsför- 

 hållandet /,//;. växer såsom undersökningarna givit för han- 

 den med katodfallet (jmfr. s. 7). Egendomligt nog är öknin- 

 gen av intensitetsförhållandet större vid en fältstyrka av 

 15000 volt X cm^i än vid 18000 volt X cm"! (se fig. 4). 

 — Att ökningen hos p-komponenterna, som svänga paral- 

 lellt med fältet, är större än ökningen hos s-komponen- 

 terna, synes däremot rätt naturligt. 



Då antalet med säkerhet påvisade komponenter hos 

 if-serielinjerna numera är så stort, kan hypotesen om en 

 enda serieelektron i vätgasatomen ej mera upprätthållas. Ty 

 skulle vid ljusemissionen blott en enda serieelektron med- 

 verka, borde antalet komponenter för de på varandra föl- 

 jande linjerna av //-serien vid uppdelningen vara detsamma, 

 vilket ingalunda är fallet. Dessutom borde hos motsvarande 

 serielinjer av andra element, t. ex. He en liknande symmetri 

 förefinnas med avseende å komponenternas avstånd och 

 intensitet som hos väte. Emellertid är //e-linj ernås sönder- 

 delning betydligt mera dissymmetrisk än vätelinjernas. 



Huru skola p- och s-komponenterna tillordnas varandra? 

 Vid sönderdelning i svaga fält, då man kände endast få 

 komponenter, var det naturligt att antaga, att de båda yttre 

 p-komponenterna och de båda yttre s-komponenterna mot- 

 svara varandra, men i starka elektriska fält kompliceras för- 

 hållandet genom det stora antalet komponenter samt däri- 

 genom att intensiteterna för p-komponenterna följa en annan 

 lag än för s-komponenterna. Men sedan det konstaterats, 



