A N:o 9) Intensitetsförhållandena hos vätets serielinjer. 



15 



att intensitetsförhållandet Iifl,, för p- och s-komponenterna 

 visar en i huvudsak likartad förändring med resp. kompo- 

 nenters ordningsnummer, i vartdera fallet ett avtagande 

 utifrån mot mitten av komponentsystemet, är det sannolikt, 

 att p- och s-komponenterna i ordning motsvara varandra» 

 sålunda att de 3'ttre p- och s-komponenterna höra samman, 

 likaså nästföljande par o. s. v. Detta förutsätter att antalet 

 p- och s-komponenter är lika, vilket även, frånsett en viss 

 osäkerhet i bestämningarna, över huvud synes vara fallet. 

 Låt oss med J. S t a r k i) antaga, att i en ostörd atom 

 ett antal elektroner t. ex. 12 äro symmetriskt ordnade med 

 avseende å centrum (se fig. 6). Oscillationerna i radial 



T 







< > 



-0- 





^ 

 ^ 



^ 



< j> 



Fig. 6 a. 



O 



Fig. 6 b. 



e 



riktning må giva upphov åt en intensivare ljusemission än 

 svängningarna vinkelrätt mot radierna. Under inverkan av 

 ett elektriskt fält uttänjes cirkeln till en ellips, vars större 

 axel faller i fältstyrkans riktning. De på fram- och baksidan 

 av en atomaxel befintliga elektronerna undergå motsatta 



') J. stark, Elektrische Spektralanalyse, p. 122. 



