Briefwechsel: LXXI 



värmen aldrig är beröfvad sin elastica egenskap, således kan, i detta afseende, aldrig något 

 främmande ämne vara orsak til dess elasticitet. Frågan blir således endast, om phlogiston 

 altid ingår såsom beståndsdel uti värmen, och om icke det, i detta fallet, kan sägas vara 

 orsaken till varmens spänstighet. Min tanka i detta ämne hoppas jag skall rättnu blifva 

 tydlig, sedan jag närmare fått utföra hela min idée. 



At lufter, då de komprimeras, skilja en del värme ifrån sig skulle väl tyckas visa, 

 det värmen endast upfyller deras porer, likasom vatten i en svamp. Men däremot strida 

 många andra phaenomener. En lättare och tunnare luft borde då altid hafva större specific 

 värme än en tätare, men detta träffar ej altid in. Eldsluft är tyngre än aër commun och 

 phlogisticerad luft (förskämd luft), men har dock mycket större specific värme än de båda 

 senare. Men det som alra starkast bevisar motsatsen är at speciflca värmen i vacuum (el. 

 lufttomt rum) är så godt som aldeles ingen, ehuru där borde vara den masta värme om 

 varmens mängd skulle rätta sig efter quantiteten af porerna. Värmen är alltså i kropparna 

 häftad i kraft af dess attraction till kropparnas partiklar. Och därföre synes mig den tankan 

 ganska trolig, som sal. Prof. Bergman yttrat, at varmens mängd rättar sig efter superficies 

 interna af alla kroppens particklar, el. dess porer, men ej efter porernas storlek och mängd. 

 Dessa ytor kunna något minskas under luftens hoptryckning, hvarigenom en del värme blir 

 lossad och märkelig. och såldes är det ganska sannolikt at en ganska stark hetta skulle 

 afskiljas, om luften så starkt kunde comprimeras at particklarna omedelbart vidrörde hvar- 

 annan. Och på andra sidan åter, emedan värmen är i högsta grad elastic, så utvidgas han 

 til oändelig tunnhet, då ingenting är som attraherar honom i lufttomt [rum]. Absoluta gra- 

 derna af värmen uträknas lätt, då man känner speciflca värmen hos 2:ne kroppar, som genom 

 sin tilhopablandning utgöra en ny förening och således til sin speciflca värme, och därigenom 

 tillika til sin temperatur, undergå någon förändring, sedan man utrönt quantiteten af dessa 

 förändringar. Då snö smältes i vatten, upkommer en betydlig kyla. Snöns sp. värme är til 

 vattnets såsom 9 til 10; således har vattnet vid fryspuncten Vio mera af absolut värme än 

 snön. Denna Vio af vattnets absoluta värme är nu densamma som snön måste absorbera 

 innan den kan förvandlas til vatten. Därföre om man enl. Prof. Wilckes rön antager at snön 

 absorberar 72 grader, så följer at 72 grader är Vio af vattnets värme vid fryspuncten, då 

 följacktligen hela vattnets värme vid samma punct är 720. Antager man åter (enl. mina för- 

 sök) at snöns absorberade värme är 80 grader, så blir hela värmen 800 gr. Man ponerar här 

 at et vatten af 80 graders värme (öfver fryspuncten) blandadt med hka mycket snö af O gr. 

 värme (el. vid sjelfva fryspuncten) förmår at smälta snön så at blandningens temperatur är 

 jämnt O grader. Kallar man nu absoluta gradtalet under O på thermometern til z, så blir calculen 

 sådan: "Vattnets värmes-gradtal är ^ + 80 och dess speciflca värme är 10, följakteligen är absoluta 

 quantiteten af dess värme 10-^ + 80; snöns gradtal är z (el. ^^ + 0) och dess spec. värme 9, 

 följakteligen dess absoluta värme 9-5;. Efter blandningen är alltsammans vatten, hvars spec. värme 

 är 10, vattnets quantitet är 2 (näml. så' mycket som snön och vattnet tillsammans vägde) och 

 dess gradtal är z\ som nu denna quantiteten af värme är lika stor med suraman af vattnets och 

 snöns värme för blandningen, så är 10 • ^ + 80 + 9 ^ = 2 • \0 • z; och däraf uttages z = 800. 

 Man har valt blandning af snö och vatten, såsom den simplaste, till dessa uträkningar, men 

 detsamma kan ock vinnas af andra phaenomener. Således om 2:ne lika olika kroppar, hvars vigter 



Tom. XXXIX. 



