Muistopuhe Otto Donnerista. 1 
talossa kuin OTTO DONNER; hàn kertoo, miten AHLQVIST palasi tutkimusmatkoiltaan 
ankarassa pyryilmassa keltaisessa punareunaisessa reessáün ja miten rouva Ca- 
STRÉN, joka odotti RuNEBERGia, meni häntä vastaanottamaan, joten siis AHLQvIsTia 
ensimäisenä tervehti kotiintulleeksi hänen entisen opettajansa leski — CAsTRÉNin, 
jonka tutkimuksia juuri Agrqvisr oli jatkanut. AnHrQvisrille OTTO DONNER piti en- 
simäisen puheensakin eräässä juhlassa, jonka historiallis-kielitieteellinen tiede- 
kunta keväällä 1858 pani toimeen.  ,Minà esiinnyin ensi kertaa*, sanoo OTTO 
DONNER, ,mutta minä varmaankin onnistuin, sillä yleisellà ihastuksella minua kiit- 
tivät sekä professorit että toverit. Suurimman arvon panin tietysti siihen, ettà 
SNELLMAN, CYGNAEUS ja TOPELIUS tulivat kiittäen puristamaan kättäni.“ 
Toisenkin kerran, syksyllä 1858, oli Orro Doxxznilla tilaisuus TENGSTRÖMillä 
olla RuNEBERGin, SNELLMANIN, TOPELIUKSEN ja ÜYGNAEUKSEN seurassa, ja hän kuvaa 
jokaisen heidän luonnettaan erittäinkin ylistellen RuxEBERGin sydämiä valloittavaa 
iloisuutta ja luonnollisuutta ja tässäkin jyrkásti vastustaen sitä, että SNELLMANiA 
oli sanottu kovaksi, kylmäksi ja tunnottomaksi. Vuotta myöhemmin hàn sai kuulla 
kerran RuxEBERGin itsensä lukevan kolme runoelmaa Vänrikki Stoolin tarinoista: 
Wilhelm v. Schwerin, Adlercreutz ja N:o 15 Stolt. „Se ei ollut mikään varsi- 
nainen deklamatsioniääni, mutta ilmettä, lämpöä ja samalla voimaa kuin har- 
voila. Saattoi huomata, että siinä oli mies sanojen takana, aivan kuin hän, 
jos itse olisi ollut samassa asemassa, olisi toiminut aivan samoin!“ ,Minuun teki- 
vàt^, jatkaa Donner, „kappaleet, etenkin ensimäinen, äärettömän syvàn vaiku- 
tuksen. Minä kyllà rakastin RuNEBERGia ennenkin, mutta en ollut hänestä lóy- 
tänyt mitään runoilijasta, semmoisena kuin hàn on runoissaan. Ja nyt, nyt 
minä nàin miehen, jolla on korkea ja kaunis sielu, minä näin vilauksen hänen 
valtavaa luovaa henkeänsä. Minä olin täynnä ihailua ja rakkautta, mutta mi- 
nun oli mahdotonta häntä kiittää.“ 
Toukokuussa 1859 kertoo Orro Donner tutustuneensa Lówmormiin. „Kun 
tuo seitsemännellä kymmenellä oleva ukko (todellisuudessa LÖNNROT oli sil- 
loin vain 57 vuoden vanha) otti esiin kanteleensa ja huolettomana ja iloisena 
kuin lapsi soitti minulle joitakuita kappaleita, niin tuntui minusta hyvältä kat- 
soa hänen avoimeen, rehelliseen silmäänsä“. Ja seuraavana vuonna helmi- 
kuussa OTTO DONNER kävi Isonkyrón pappilassa Lars SrENBAckin luona, mutta 
vaikutteena tästä käynnistä oli, että hän sanoi olevan „surullista nähdä suuren 
ja valtavan hengen raunioita“. 
Yliopistossa pidetyistä luennoista ja esitelmistä näkyvät erittäin opinhis- 
torian professorin KARL WILHELM Tôrnecrenin häneen vaikuttaneen. Hán kertoi- 
lee kirjeissään usein laajasti niiden sisällystä. Niinpä hän kuvailee syksyllä 1858, 
Tom. XXXVIII. 
