94 E. N. SzrALÁ. 
on muodostunut suomalais-ugrilaisten tutkimusten keskukseksi. Se on lähettä- 
nyt tutkijoita miltei kaikkien suomalais-ugrilaisten kansojen keskuuteen korjaa- 
maan tieteen vara-aittoihin aineksia, jotka varmaankaan jonkun ajan kuluttua 
eivät enää ole saatavissa. Se on samalla harjoittanut laajaa julkaisutointa käyt- 
täen tässä melkoiseksi osaksi Europan suuria sivistyskieliä. 
Mitä Orro DonNerin omaan persoonalliseen osuuteen Suomalais-ugrilai- 
sen seuran toiminnassa tulee, viittaan tässä vain hänen seuran aikakauskirjan 
l:sessä osassa julkaisemaansa suomalais-ugrilaisten kansojen asuma-alojen kart- 
taan, hänen toimittamiinsa bibliografisiin katsauksiin, jotka ovat olleet ensimäi- 
senä alkuna „Finnisch-ugrische Forsehungen*in vuosibibliografioihin, sekä hänen 
toimiinsa tutkimusmatkojen suunnittelemisessa ja stipendiaattien hankkimiseksi. 
Ja aivan erityisesti ansaitsevat tässä mainitsemista ne seikat, jotka saattoivat 
DowwERin suuntaamaan seuran tyón laajemmalle alalle, kuin mitä sen nimi var- 
sinaisesti osoittaa. 
OTTO Donner oli jo aikaisemmin yhteydessá professori J. R. AsPELINin 
kanssa suunnitellut suurta retkikuntaa Aasiaan, mutta tämä aie oli eri syistà 
rauennut. Kun sitten prof. AsPELIN keväällä 1887 julkaisi sanomalehdissä kir- 
joituksen Jenisein riimukirjoituksen tapaisia tuntemattomia merkkejä sisältä- 
vistä piirtokirjoituksista, tuoden esiin sen ajatuksen, että tässä ehkà oli tavat- 
tava Suomen suvun vanhin kirjakieli, sekä teki Suomen Muinaismuistoyhdistyk- 
sessü ehdoituksen, että koetettaisiin saada aikaan retkikunta nàiden kalliokirjoi- 
tusten keräämistä varten, oleskeli Donner poissa kotimaasta — hän oli vast- 
ikään alussa vuotta 1887 mennyt uusiin naimisiin neiti MrxETTE Munckin, yli- 
opiston sijaiskanslerin, kenraali vapaaherra J. R. Munckin tyttären kanssa ja tä- 
mán kanssa lühtenyt ulkomaille. Ulkomaaltakin kuitenkin valppaasti seuraten 
asian kehitystä Donner kirjoitti minulle, joka silloin Suomalais-ugrilaisen seuran 
toisena sihteerinä ensimäisen sihteeriu poissa ollessa hoidin sihteerin toimia, 
kirjeen, missá hän pahoitteli, että asia oli pantu vireille Muinaismuistoyhdistyk- 
sessä, jonka työalana varsinaisesti oli Suomen alue, eikä Suomalais-ugrilaisessa 
seurassa, jonka alaan tämmöinen tutkimus oikeastaan kuului. Hàn kehoitti mi- 
nua herättämään kysymystà Suomalais-ugrilaisessa seurassa sekä saamaan ai- 
kaan semmoista päätöstä, että seura joko ottaisi osaa yritykseen tai itse ottaisi 
sen huolekseen. Kun seuran varaesimies professori AHLQVIST epäili, olisiko seuran 
syytä ryhtyà asiaan, koska ei ollut luultavaa, että kivikirjoitukset sisältävät 
suomalais-ugrilaista kieltä, kirjoitti Donner Axravisrille kirjeen, josta sopinee 
tästä mainita muutamia kohtia, koska ne ovat DowwERin käsitystavalle kuvaa- 
via. DONNER lausuu, että hänkin luulee piirtokirjoitusten julistamisen suo- 
Tom. XXXVIII. 
