Muistopuhe Otto Donnerista. 25 
malais-ugrilaisiksi olleen hätäiltyä ja että oli enemmän todennäköistä, että 
ne olivat turkkilais-tatarilaisten kansojen omia. „Ei missään tapauksessa voi 
kieltää“, jatkaa hän, „että ne ovat erittäin mielenkiintoisia altailaisten kan- 
sojen muinaisuudelle ja että seura olisi huomattavalla tavalla avustanut altailaista 
tutkimusta, jos se voisi julkaista tarkoin tehtyjà jäljennöksiä näistä piirto- 
kirjoituksista, jotka sitten tulisivat useiden terävä-älyisten tutkijain selitysko- 
keiden esineeksi, ennenkuin ratkaisu saavutettaisiin . . . . Minun suuri harras- 
tukseni seuraa kohtaan ja se toivo, että se on jättävä jälkiä toiminnastaan jäl- 
keensä, saattaa minut nyt tästä asiasta kaikessa lyhyydessá puhumaan. Kun 
oleskelee vieraassa maassa, kiintyy huomio ensi sijassa siihen, jolla on merki- 
tystä yli katoavan hetken, niinpä juuri tieteelliseen työhön, joka ulkomaankin 
edessä edustaa kansakunnan osanottoa yleisinhimilliseen sivistystyöhön. Jos 
seura huomattavammassa määrässä ottaisi osaa kustannuksiin, niin se myós voisi 
vaatia saada julkaista kootut ainekset.“ 
Näiden kehoitusten seurauksena oli, että seura päätti kev. 1887 olla mu- 
kana kustantamassa ensimäistä retkikuntaa Jenisei-kirjoitusten keräämistä ja 
jäljentämistä varten, ja täten Suomalais-ugrilainen seura varsinaisesti oli astu- 
nut tälle työalalle. 
Tämä työala, keski- ja itä-Aasian muinaisuuden tutkimus, se tästälähin 
tulikin OTTO Donnerin varsinaiseksi tieteellisen mieliharrastuksen esineeksi, ja 
yhà enemmän hän innostuksellaan sai tähän työhön mukaan myós Suomalais- 
ugrilaisen seuran. Niihin uusiin retkikuntiin, jotka Suomen Muinaismuistoyh- 
distyksen aloitteesta ja prof. Aspernin johdolla pantiin toimeen vv. 1888 ja 
1889, seura otti osaa raha-avulla, ja v. 1890 OTTO DONNER, joka sillä välin AxL- 
qQvisrin kuoltua 1889 oli tullut Suomalais-ugrilaisen seuran varaesimieheksi, 
hankki yksityistä tietà kannatusta retkikunnalle, joka seuran nimissä, vaikka 
seuralta kannatusta saamatta lähti liikkeelle Mongoliaan. Viimeksimainittu ret- 
kikunta ensi kertaa valokuvasi ja jäljensi kolme Orkhon virran rannalla lóy- 
dettyä erinomaisen tärkeätä muistomerkkiä, jotka sisálsivát tuota samaa tunte- 
matonta Jenisei-kirjoitusta. Valtiopäivillä 1891 Donner sai aikaan, että Suo- 
malais-ugrilainen seura Làwcwawin varoista sai 20,000 markan suuruisen apu- 
rahan, josta 12,000 oli käytettävä Aasian tutkimuksia varten. 
DowwERin osuus näihin toimiin ja harrastuksiin ei kuitenkaan rajoittunut 
retkikuntien toimeenpanoon ja varojen hankintaan: hän oli kaiken aikaa mu- 
kana saaliden tutkimisessa ja toimittamisessa. Yhdessä J. R. AsrELINin kanssa 
hàn toimitti painoon ensimäisen ja toisen suomalaisen retkikunnan tulokset 
julkaisussa „Inseriptions de l’Ienissei“, joka valmistui 1889 syksyllä Tukhol- 
Tom: X XXVIII. = 
