26 E. N. Seriri. 
massa pidettyyn kansainväliseen orientalistikongressiin ja jossa ensi kertaa saa- 
tettiin julkisuuteen huomattava määrä tuota merkillistä tuntematonta kirjoitusta. 
Ja kun 1890 v:n retkikunta oli matkaltaan palannut, niin Ovro DONNER yhdessä 
retkikunnan johtajan tohtori A. O. Heıkerin kanssa ja eráiden ulkomaisten op- 
pineiden avustamana saattoi tämän matkan tulokset julkisuuteen komeassa jul- 
kaisussa „Inscriptions de l'Orkhon*, joka Suomen valtion kannatuksella v. 1892 
ilmestyi seuran nimissä. Tämä julkaisu on olennaisesti vaikuttanut siihen, että 
Vinn. THomsenin neron onnistui keksiä näiden kirjoitusten selitys. Tosin oli 
Pietarin Tiedeakatemiankin toimesta myóhemmin pantu toimeen retkikunta m. 
m. samaisia Orkhon-muistomerkkejà kuvaamaan ja tämänkin retkikunnan jäljen- 
tämät  piirtokirjoitukset oli julkisuuteen saatettu, mutta Suomalais-ugrilaisen 
seuran julkaisu on pätevimmältä taholta tunnustettu etevämmäksi ja luotetta- 
vammaksi. Samana vuonna 1892 Donner julkaisi vielä myös Jenisei-kirjoituksiin 
sanaluettelon, s. o. luettelon niistä kirjainryhmistä, jotka säännöllisesti kirjoituk- 
sissa esiintyivät eri sanojen merkeiksi eroitettuina, nimellä „Wörterverzeichniss 
zu den Inscriptions de l'lénisséi^; tätäkin julkaisua on pidettävä yhtenà val- 
mistelutóistà tuntemattoman kirjoituksen selvittämistä varten. 
Senkin jälkeen kuin THomsex marraskuussa v. 1893 oli suuren keksintönsä 
tehnyt ja kirjoituksista lukenut selvää turkkilaista kieltä, oli Donnerin harrastus 
yhtä suuressa määrässä näihin tutkimuksiin kiintyneenä. V. 1896 hàn julkaisi tut- 
kielman, puheenalaisen kirjaimiston alkuperästä: „Sur l'origine de l'alphabet ture 
du Nord de l'Asie^, joka ilmestyi Suomalais-ugrilaisen seuran aikakauskirjassa. 
Ja ennen kaikkea hän teki yhä uusia ponnistuksia keski-Aasian muinaisuutta 
koskevien tutkimusten jatkamista varten: hän hankki tieteen suosijoilta tätä var- 
tarpeellista rahallista kannatusta, küytti omista varoistaan melkoisia varoja 
lisäksi ja varusti täten useita retkikuntia Aasiaan. Ovro Donxerin alkuunpanosta 
on myöskin VinH. TuowsEN ryhtynyt toimittamaan uutta suurta muinaisturkki- 
laisten kirjoitusten julkaisua, jota varten mainitut retkikunnat yhä edelleen ovat 
koonneet uusia aineksia. 
Keski-Aasian piirtokirjoitukset ovat siis johtaneet Suomalais-ugrilaisen 
seuran toiminnan turkkilaisalalle. Mutta ei siinä kyllin: OTTO Dowwzmin aloit- 
teesta on Suomalais-ugrilainen seura ottanut mongolin, vieläpä kiinankin kie- 
len ohjelmaansa. Niinkuin tunnettu onkin seuran alkuunpanema mongolin kie- 
len tutkimus tuottanut kauniita tuloksia. 
Voidaan tietenkin kysyä: voidaanko tämmöistä Suomalais-ugrilaisen seuran 
työalan laajennusta pitää oikeutettuna? Eikö sillä tavoin seura ole mennyt var- 
sinaisen työalansa ulkopuolelle? Eikö se siten laiminlyó varsinaista tehtäväänsä? 
Tom. XXXVII. 
