12 Taropozr REIN. 
flyttades till ecklesiastikexpeditionen, utsågs I. att intaga hans förra plats. Inom sena- 
ten fanns numera en finsksinnad grupp, till hvilken räknades Yrjö Koskinen, Ignatius, 
von Daehn och Oker-Blom, hvarjämte ett par af de öfriga ledamöterna ansägos i spräk- 
frågan intaga en temligen partilös hållning. Den finska gruppen: egde ett i förhållande 
till sin talrikhet ganska stort inflytande, emedan grefve Heiden hyste mycket förtroende 
för Yrjö Koskinen och likaledes för senatorn von Daehn, hvilken senare dessutom af 
gammalt var nära förtrogen med dåvarande ministerstatssekreteraren friherre Bruun. En af 
den finska gruppens första uppgifter blef nu att förskaffa åt det finska språket en bättre 
ställning inom administrationen och domstolarne. Sedan genom ett reskript af d. 18 
mars 1886 myndigheterna i landet tillåtits att begagna antingen svenska eller finska 
språket, samt senaten blifvit anbefalld att utarbeta förslag till närmare bestämningar 
härom, uppgjorde de fyra finsksinnade i senaten ett förslag, som, ehuru det ej lyckades 
vinna pluralitetens bifall, dock såsom i hufvudsak understödt af generalguvernören vann 
godkännande i Petersburg och fastställdes genom Kejserl. brefvet af den 4 april 1887. 
Enligt detta borde lokala lägre myndigheter och tjänstemän vid ärendenas behandling 
inom ämbetsverken och i den officiella skriftväxlingen begagna det språk, som är pro- 
tokollsspråk i den kommun, där ämbetsverket är fórlagdt; sådana högre myndigheter däre- 
mot, hvilkas ämbetsverksamhet omfattar flere kommuner med olika protokollsspråk, finge, 
där ej ärendet angår en kommun särskildt, själfva afgöra hvilketdera språket skall be- 
gagnas. På svenskt håll hade man velat i hvarje fall lämna vederbörande myndighet 
valet mellan språken fritt, medan man på finskt håll ansåg att därigenom icke tillräcklig 
garanti vore vunnen för att finskan finge komma till användning städse där sakens be- 
skaffenhet sådant påkallade. | 
Såsom chef för kammarexpeditionen har I. en väsentlig andel i flere denma tid 
vidtagna betydelsefulla reformer. Så sysselsatte han sig med frågor om förändring af 
jordbeskattningen, hvilken han ansåg vara i flera afseenden ojämn och obillig. De yr- 
kanden, som vid landtdagarne framställts om skattenedsättning på jordlägenheter, vunuo 
därför hans understöd, och han medverkade till åtgärder i sådant syfte, t. ex. till den 
skatteförmedling, som genom Kejserliga brefvet af den 11 maj 1896 vidtogs på Åland 
och i särskilda kusttrakter af Åbo och Björneborgs län, och som i enlighet med en pe- 
tition af 1897 års ständer sedermera ytterligare utsträcktes. Ett hans hufvudsträfvande 
var att förbättra den obesutna befolkningens ekonomiska ställning genom att bereda den 
möjlighet till förvärfvande af egen jord; i detta afseende har han fortsatt ett af Yrjö. 
Koskinen påbörjadt arbete, den tiden denne var kammarchef. I sådant syfte och för 
att befrämja landets uppodling gynnade I. anläggning af nybyggen på kronans jord, 
isynnerhet i landets nordliga delar med deras ofantligt vidsträckta kronomarker, samt 
sökte betrygga innehafvarnes af dylika nybyggen ställning. Så utverkade han t. ex. ut- 
färdandet af Kejserl. kungörelsen den 26 januari 1892 om tryggande af torparnes ställ- 
ning på militie- och civilstatens boställen, som förskaffade. dessa torpare en större sä- 
kerhet emot godtycklig behandling. Likaså förordningen af den 13 oktober 1892 om 
kronojords upplåtande till odling och anläggning af nybyggeshemman, enligt hvilken 
undersökningsnämder skulle utreda, till hvilken utsträckning odlingsbar jord inom kronans 
Tom. XXXVIII. 
