Minnestal öfver Senatorn Karl Emil Ferdinand Ignatius. 13 
marker fórekom och fóreslà, till hvilken del dessa marker borde upplàtas till jordbruks- 
lägenheter. Man har ansett att denna fórordning gagnat isynnerhet dárigenom, att kro- 
nans skogsmarker i följd af densamma blifvit närmare undersökta och affattade på karta. 
På en del håll, där man fäste hufvudvikten vid att kronoskogarne blefve bevarade, tad- 
lades denna politik, som särskildt rönte motstånd af forststyrelsen. Man hade tidigare 
visserligen tillåtit anläggning af kronotorp, men torpinnehafvarnes ansökningar att få 
torpen skattlagda såsom nybyggeshemman, hvarigenom de fingo öfver dem friare dispo- 
sitionsrätt och blefvo mindre beroende af forstmästare och skogvaktare, hade som oftast 
mött motstånd å forststyrelsens sida. Då I. i dessa frågor ofta hyste en annan uppfatt- 
ning och förmådde senaten bifalla till nybyggesanläggningar, som förordats af lokala 
myndigheter, sådana som länestyrelserna, men afstyrkts af forststyrelsen, så framkallade . 
detta från en del håll häftiga angrepp emot I., såsom den där skulle misshushålla med 
kronans egendom. „Torparpolitiken vid ràdsbordet^ utgjorde för en del svenskt sinnade 
tidningar ett ämne för ständiga polemiska utfall, ty naturligtvis fick äfven denna fråga 
såsom så många andra efter hand karaktären af en språkpolitisk partifråga. Äfven vid 
landtdagarne, t. ex. den af 1894, riktades af denna anledning angrepp mot I. Han blef 
ej svarslös, utan sökte i de berättelser, dem kammarexpeditionen afgaf till landtdagarne 
från och med 1888, bevisa att hans sträfvan gick ut på att befordra landets uppodling, 
men ingalunda på att gynna skogssköfling. Och så väl inom som utom landtdagarne 
fann den af honom förfäktade jordepolitiken äfven många försvarare. Att i detalj afgöra 
i hvilken mån den ena eller den andra af de hvarandra bekämpande meningarne hade 
rätt, tilltror jag mig icke; otvifvelaktigt är dock att Ignatius i denna sin verksamhet 
leddes af rent patriotiska motiv, och att, om än misstag i en eller annan punkt måhända 
förekommit, dock mycket goda skäl kunna anföras för själfva hufvudriktningen af den- 
samma. 
Àr 1896 föreslog T. i senaten, att till minne af kejsar Nikolai II:s kröning en làne- 
fond skulle bildas för den obesutna befolkningens fórseende med egen jord och egna 
bostäder, hvilket förslag bifölls sålunda, att en summa af 400,000 mark bestämdes för 
ändamålet. År 1899 anslogos 2 miljoner mark för kolonisation -och en komité tillsattes 
för att uppgöra förslag till medlens användning. Senare har denna fond blifvit ytterli- 
gare ökad, så att den numera torde uppgå till öfver 10 miljoner mark. 
En viktig reform, i hvilken I. äfvenledes tagit verksam del, är den nya lag- 
stiftningen om jorddelning. En större frihet häruti hade länge utgjort ett allmänt önsk- 
ningsmål, och I. erkände dess berättigande, utan att dock vilja göra delningsfriheten 
alldeles obegränsad, enär detta enligt hans mening skulle förorsaka kamerala svårigheter. 
Inom senaten blef denna åsikt om en i någon mån begränsad delningsfrihet gällande, 
och en proposition i denna anda förelades 1891 års landtdag, där den väckte mycken 
strid, men ej ledde till resultat. En ny proposition afgafs 1894, då ridderskapet och 
adeln samt borgarståndet ville hafva en obegränsad, präste- och bondestånden en begrän- 
sad delningsfrihet. Efter åtskilliga sammanjämkningar kom man dock till ett beslut, som . 
fastställdes i och med den ännu gällande lagen af 12 juni 1895, hvarigenom delning 
af hemman är medgifven, blott hvarje del utgör minst '/,,, dels mantal och innehar 
Tom. XXXVIII. 
