16 Taropozr REIN. 
olagliga värnepliktsförordningen, föranledde Ignatius att tillsammans med Otto Donner 
uppsätta en skrift, som med bestämdt ogillande häraf häfdade laglighetens fordringar. 
I anledning af Y. Koskinens bortgång mot slutet af år 1903 höll I. på vetenskaps- 
societetens nästföljande årsdag ett föredrag om denne, hvari gafs ett varmt erkännande 
åt hans stora förmåga, hans förtjänster om den finska litteraturen och hans under àr- 
tionden fortsatta ihärdiga kamp för att den finska talande majoriteten af vårt lands be- 
folkning måtte få se sitt språk upphöjdt till ett kulturspräk och dess rättigheter er- 
kända. Men à andra sidan dolde I. icke, att hans uppfattningssätt i vissa afseenden 
afvek från den bortgångnes, icke blott i fråga om de senaste årens politiska brytningar, 
utan äfven i annat. I. kritiserar den på Hegelsk grund stödda uppfattning af hvad som i 
historien öfverhufvud bör anses für ,rätt“, hvilken förekommer i Koskinens bekanta ar- 
bete ,Johtavat aatteet ihmiskunnan historiassa^. Och ehuru han mot beskyllningen att 
Koskinen såsom finsk historiker bedömer förhållandena allt för uteslutande ur finskt na- 
tionell synpunkt, anmärker att ju hvarje folk plägar blicka tillbaka på sina framfarna 
öden från sin egen nationella ståndpunkt, så erkänner han dock att Koskinens omdömen 
stundom äro skefva. I själfva verket hade Ignatius aldrig godkänt sådant som exempel- 
vis Koskinens mening, att en Göran Magnus Sprengtporten varit en glödande varm frihets- 
och fosterlandsvän med Finlands själfständighet såsom lefnadsmål. 
De några år af ledighet från ämbetsgöromål, I. vunnit genom sin afgång från 
senaten, begagnade han till litterära sysselsättningar. Han återvände, kan man säga, 
till sin första kärlek: Finlands historia. Under en tids vistelse i Stockholm hösten 1902 
förnyade han sina i yngre år bedrifna studier i riksarkivet därstädes, och såsom resul- 
tat häraf. framträdde några uppsatser med bidrag till 1790:talets historia: om Georg 
Fredrik Tigerstedts landsförräderi 1788; om kyrkoherden Thomas Pachalenius’ högmåls- 
process; om Tavastehus slotts öfvergång 1742 (tryckta i Historialinen Arkisto) Där- 
utöfver var han publicistiskt verksam, i det han ganska flitigt dels i pressen, dels i sär- 
skildt utgifna broskyrer behandlade dagens stora frågor. Åren 1902 och 1903 utgaf 
han under pseudonymen ', Toivo" politiska broskyrer på finska språket, tryckta i Stock- 
holm, och 1905 en likartad skrift i Helsingfors. 
Vid valen till den landtdag, som sammanträdde i december 1904, blef han efter 
en mellantid af nära 20 år åter utsedd till ledamot af borgarståndet, denna gång för 
staden Tavastehus. ” Han var numera den till åren äldste bland sina ståndsbröder och 
fungerade som ståndets ålderspresident, men tog trots åren liflig del i förhandlingarne. 
Han var ledamot af det särskilda besvärsutskott, som behandlade den i alla stånd väckta, 
af I. i. borgarståndet föredragna och främst underskrifna s. k. ,stora petitionen^ om 
lagliga förhållandens återställande, "hvilken var denna landtdags viktigaste handling; 
äfvenså var han ordförande i lag- och ekonomiutskottet, samt medverkade till alla de 
framställningar, hvari denna landtdag för monarken framhöll det införda systemets för- 
därfliga följder. Men motståndare till opraktisk radikalism som han var, motsatte han 
sig det af en minoritet förfäktade yrkandet, att ständerna borde afhålla sig från allt ar- 
bete, så länge icke lagligheten var fullt återställd. Efter landtdagens slut fick han från 
Tavastehus mottaga en tacksamhetsadress, undertecknad af 95 valmän. Och af ständernas 
Tom. XXXVIII. 
