Minnestal öfver Senatorn Karl Emil Ferdinand Ignatius. 17 
konstitutionella majoritet utsågs han till medlem af den 48:manna delegation, som fick 
uppdraget att mellan landtdagarne bevaka landets intressen. 
Då genom Novembermanifestet 1905 normala samhällsförhällanden i Finland för 
en tid återställdes och en ny, lagtrogen senat tillsattes, blef I., såsom en af de ledande 
personligheterna inom det konstitutionella finska partiet, medlem af densamma och ófver- 
tog ànyo sin fórra plats, chetskapet fór kammar- och räkenskapsexpeditionen. Han fick 
sålunda tillfälle att åter egna sitt arbete åt lösningen af den uppgift, som af gammalt 
intresserat honom: den obesutna befolkningens förseende med jord, hvilken fråga ånyo 
blef föremål för öfverläggningar. För öfrigt deltog han i alla de åtgärder, hvarigenom 
den konstitutionella senaten, som öfverhufvud var inom sig ense och stod i godt förhål- 
lande till generalguvernóren, sålänge denna post innehades af geheimerådet Gerard, 
sökte återställa det i oordning komna samhällsmaskineriet. Men denna ljusare period 
blef som bekant icke lång, emedan de mot vårt land fientliga krafterna snart åter vunno 
i styrka. Och I. var en af dem som tidigast fingo róna verkan häraf, i det han redan 
den 4 juni 1908 jämte tre ämbetsbröder erhöll sitt afsked. Personligen var han inga- 
lunda missbeläten med att sålunda få återgå till privatlifvet, helst årens börda redan be- 
gynte kännas i någon mån tryckande, men naturligtvis kunde han ej undgå att hysa 
oro öfver de nya hotande moln som uppstego på vår politiska himmel. Och hvad som 
var egnadt att öka oron var, att de första resultaten af vår nyss genomförda radikala 
representationsreform tycktes gifva anledning att fråga, huruvida den nya landtdagsord- 
ningen komme att i samma mån som den gamla garantera ett värnande af landets rätt 
utåt och en förnuftig lagstiftning i det inre. I kunde icke sympatisera med de socia- 
listiska idéerna, som hos oss vunnit en sà oväntadt snabb och vidsträckt utbredning, och 
hvilka stodo i en diametral motsats till hans egna så länge fullföljda sträfvanden att af 
den obesuttna landtbefolkningen dana en klass af fria jordbrukare med själfständig ägande- 
rätt till sina lägenheter. Socialismens idé var tvärtom att förvandla de själfägande jord- 
brukarne, bónderna, till statens arrendatorer. Han skref i en finsk tidning en artikel- 
serie, sedan utkommen såsom särskild broskyr, hvari han sökte fran olika sidor belysa 
den socialistiska rörelsen och ådagalägga dess oförenlighet med kärleken till fosterland 
och till personlig frihet. 
Hans lefnadssol lutade emellertid mot sin nedgång, och slutet nådde honom utan 
att han dessförinnan behöft plågas af någon långvarig sjuklighet. Han hade nyss åter- 
vändt till Helsingfors från sin sommarbostad i vår västra skärgård, då han plötsligt 
träffades af ett slaganfall, som ändade hans lif följande dagen, den 11 september 1909. 
Karl Emil Ferdinand Ignatius var en man af ett på en gång lifligt och energiskt 
sinnelag, vaken intelligens, mångsidigt intresse samt förmåga att lätt och snabbt arbeta. 
Antalet af honom författade större och mindre skrifter är mycket stort. Han var af 
naturen glad och öppenhjärtig, fri från all bakslughet och förställning. Han kunde må- 
hända någon gång förifra sig, men sådant gick snart öfver, och för känslor sådana som 
hat och hämdlystnad var hans sinne främmande. Ej heller vidhöll han envist sin engång 
yttrade mening, om en annan kunde emot den anföra goda skäl. Men hans rättskänsla 
var stark och från hvad han ansåg rätt vek han icke, äfven om han för den skull 
Tom. XXXVIII. 7 
