к. ARKÆOLOGI, KARTOGRAFI OG HISTORIE. 



Den islandske Kolonisation, der begyndte 985 eft. Chr. og gik til 

 Grunde før Aar 1500, falder i 2 Grupper: Vesterbygden , omkring 

 Godthaab, 66° — 64° og Østerbygden, omkring Ivigtut og Julianehaab, 

 61^/2° — 60^2°; paa den lange Kyststrækning mellem disse findes ganske 

 faa Ruiner л'ed 63°; vil man regne disse med til Vesterbygden, kan 

 Frederiksliaab Isblink betragtes som Grænsen mellem de to Distrikter. 



Vesterbygden var den mindste, havde indtil 4 Kirker og 90 Gaarde 

 med ca. 1000 hidbyggere (efter Kapt. Daniel Bruuns Beregning), og 

 ødelagdes først, nemlig i det 14de Aarhundrede af Grønlændere kom- 

 mende nordfra; Østerbygden var større, naaede indtil 12 Kirker, 2 

 Klostre og 190 Gaarde med ca. 2000 Indbyggere, og ødelagdes sidst, 

 nemlig i det 15de Aarhundrede af Grønlændere kommende sydfra 

 (østfra rundt om Kap Farvel). Ruinerne fra disse Bygder have været 

 Genstand for omhyggelige Undersøgelser. 



Vesterbygdens Ruiner ere undersøgte paa 4 Expeditioner af Prit. 

 J. A. D. Jensen 1878, 1884 og 85, (assisteret af Cand. polyt., senere Do- 

 cent A. N. Kornerup og Arkitekt E. T. Groth i 1878, af Maleren A. C. Riis 

 Carstensen i 1884 og af Prit. C. H. Ryder og Læge S. Hansen i 1885), 

 — samt af Kapt. Daniel Bruun i 1903. Endvidere har Professor Fin- 

 nur Jonsson i 1898 og Bruun i 1903 givet en Tydning af de gamle 

 islandske Kildeskrifters Fjorde med Kirker, hvorefter disse skulle 

 kunne identificeres saaledes: 



